Номер провадження: 33/813/428/26
Номер справи місцевого суду: 946/3980/25 
Головуючий у першій інстанції Адамов А. С.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.02.2026 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,
правопорушника ОСОБА_1 ,
захисника ОСОБА_1 – адвоката Максименка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Максименко Олександр Андрійович, на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1190,00 грн. Також стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Відповідно до адміністративних матеріалів, 23.05.2025 року о 19 год. 20 хв., ОСОБА_1 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своєю сестрою ОСОБА_2 , в ході якої ображав її, висловлювалася нецензурною лайкою на її адресу та вдарив її, чим вчинив насильство в сім`ї психологічного та фізичного характеру, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2025 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.13-14).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 22.09.2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Максименко О.А., вперше звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції. Одночасно просив поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження вищезазначеної постанови суду (а.с.18-19).

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Максименка О.А. було повернуто з підстав того, що до апеляційної скарги додано доручення, в якому не зазначено наявність повноважень у адвоката Максименка О.А. для надання правової допомоги ОСОБА_1 (а.с.25-26).

Усунувши вищевказані недоліки, 29 грудня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Максименко О.А., повторно звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 18.06.2025 року, посилаючись на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду (а.с.33-35).
Вивчивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова суду була ухвалена 18 червня 2025 року. Апеляційна скарга подана до суду 29 грудня 2025 року, що підтверджується штампом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області(а.с.33). Тому, апеляційна скарга подана з пропуском строку.
В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що справу було розглянуто без його участі. Про прийняту судом вищезазначену постанову суду Граніченку О.М. стало відомо лише 17 вересня 2025 року при розгляді іншої справи (№946/4797/25). Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 22.09.2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Максименко О.А., вперше звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції. Одночасно просив поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження вищезазначеної постанови суду (а.с.18-19). 
Однак, постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Максименка О.А. було повернуто з підстав того, що до апеляційної скарги додано доручення, в якому не зазначено наявність повноважень у адвоката Мксименка О.А. для надання правової допомоги ОСОБА_1 (а.с.25-26).

Усунувши вищевказані недоліки, а саме 29 грудня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Максименко О.А., повторно звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 18.06.2025 року, посилаючись на поважність причин пропуску строку (а.с.33-35).

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.
Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Крім того, вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
З огляду на викладене, зазначені скаржником обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, тому підлягає поновленню.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практикою Європейського суду з прав людини.

Щодо суті правопорушення, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).
Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив із того, що аналіз норм чинного законодавства та обставин справи дає підстави для висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, підтверджена дослідженими матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Факт застосування психологічного та фізичного характеру до потерпілої ОСОБА_2 не спростовувався притягуваним під час складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення та у судовому засіданні.

Апеляційний суд погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції та, з огляду на доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Матеріалами протоколу про адміністративне правопорушення ВАД № 615642 встановлено, що 23 травня 2025 року о 19 год. 20 хв., ОСОБА_1 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своєю сестрою ОСОБА_2 , в ході якої ображав її, висловлювалася нецензурною лайкою на її адресу та вдарив, чим вчинив насильство в сім`ї психологічного та фізичного характеру, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
За положенням ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, відповідальність передбачена за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідальність настає у випадку вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Так, постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, копія якої долучена до матеріалів справи працівниками поліції(а.с.8-9). Вказана постанова була оскаржена правопорушником в апеляційному порядку. Постановою Одеського апеляційного суду від 09 червня 2025 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без задоволення, а постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 травня 2025 року без змін.
Обставини подій, що відбувалися 23 травня 2025 року та котрі вбачаються зі змісту протоколу, а саме вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 с. 173-2 КУпАП, підтверджуються в тому числі й наявними в матеріалах справи поясненнями потерпілої – ОСОБА_2 , згідно яких остання повідомляє про вчинення її братом фізичного та психологічного насилля по відношенню до неї. 
При цьому, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 зазначені обставини подій також підтвердив у складених письмових поясненнях (а.с.6) та безпосередньо в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, серед іншого зазначаючи, що мешкає в будинку, який побудувала його сестра - ОСОБА_2 . 

Таким чином, факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП, в повній мірі підтверджується матеріалами справи.

Відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2025 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 251, 268, 280, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Максименко Олександр Андрійович, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2025 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Максименко Олександр Андрійович, залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду     С.М. Сегеда