ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/21513/25	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В., 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу	 ОСОБА_1 	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 14.10.2025р. у справі №160/21513/25 	
за позовом:	Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 	
до: про:	ОСОБА_1  стягнення податкового боргу 	
ВСТАНОВИВ:
24.07.2026р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано адміністративний позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі – ГУ ДПС у Дніпропетровській області) до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та судом першої інстанції 04.08.2025р. за цим позовом відкрито провадження у адміністративній справі №160/21513/25 і справу призначено до судового розгляду.
Позивач, посилаючись у адміністративному позові, на те, що в інтегрованих картках ОСОБА_1 , яка є платником податків та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, на момент звернення до суду з цим позовом обліковується податковий борг у загальній сумі 158049,92грн. і сума податкового боргу є узгодженою та у встановлений законом строк відповідачем не погашена. ГУ ДПС у Дніпропетровській області, як орган державної податкової служби та контролюючий орган, має право відповідно до п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України звернутися до суду з адміністративним позовом про стягнення заборгованості з відповідача, тому просив суд стягнути з ОСОБА_1 до бюджету податковий борг в розмірі 158049,92грн..
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2025р. у справі №160/21513/25 адміністративний позов задоволено, стягнуто податковий борг з ОСОБА_1 до бюджету у сумі 158049,92грн.
Відповідач – ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 14.10.2025р. у цій справі, подав до Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу і судом апеляційної інстанції за цією апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження у справі №160/21513/25 та справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 10.02.2026р. , про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та строки було повідомлено учасників справи .
Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що вважає рішення суду першої інстанції у цій справі незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, оскільки 11.11.2025р. нею було подано до податкового органу уточнюючу податкову декларацію з метою уточнення даних зазначених у податковій декларації №9387752532 від 05.02.2025р. тому інформація про податковий борг, який виник на підставі податкової декларації №9387752532 від 05.02.2025р. на момент подання апеляційної скарги не є актуальною, враховуючи, що ці обставини судом першої інстанції не досліджувались оскільки уточнююча податкова декларація подана після прийняття рішення судом просив рішення суду першої інстанції від 14.10.2025р. у цій справі скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Позивач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу , заперечував проти доводів апеляційної скарги, зазначив, що судом першої інстанції прийнято у справі обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства з огляду на те, що на момент розгляду цієї справи судом першої інстанції в інтегрованих картках ОСОБА_1 , обліковувався податковий борг у загальній сумі 158049,92грн. і сума податкового боргу була узгодженою та у встановлений законом строк відповідачем не погашена, уточнююча податкову декларацію з метою уточнення даних зазначених у податковій декларації №9387752532 від 05.02.2025р. подана ОСОБА_1 11.11.2025р. – тобто після прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі, тому подання уточнюючої декларації є підставою для коригування податкового зобов`язання відповідача у податковому обліку позивача, тому просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення рішення суду першої інстанції від 14.10.2025р. у цій справі залишити без змін. 
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено, що відповідач – ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків у ГУ ДПС у Дніпропетровській області, та станом на момент звернення позивача із цим адміністративним позовом до суду першої інстанції – 24.07.2025р., в інтегрованих картках платника податків – ОСОБА_1 , обліковується податковий борг на загальну суму 158049,92 грн., а саме: 
- заборгованість по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 135471,36 грн., згідно податкової декларації №9387752532 від 05.02.2025р. на суму 135471,36 грн., термін сплати - 05.02.2025р.; 
- заборгованість по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 22578,56 грн. згідно податкової декларації №9387752532 від 05.02.2025р. на суму 22578,56 грн, термін сплати - 05.02.2025р.;
Отже вищенаведені обставини свідчать на те, що вищезазначені податкові зобов`язання самостійно визначені платником податків шляхом подання ним у встановлені строки податкової звітності.
У зв`язку з несплатою відповідачем у встановлені строки самостійно визначених податкових зобов`язань ГУ ДПС у Дніпропетровській області була сформована податкова вимога форми «Ф» від 03.03.2024 р. №0008544-1306-0436 на суму 158049,92 грн., яку було направлено рекомендованим листом із зворотнім повідомленням про отримання на податкову адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , але поштове відправлення) , але поштове повідомлення повернулось відправнику з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
При цьому необхідно зазначити, що будь-яких належних доказів стосовно оскарження відповідачем податкової вимоги форми «Ф» від 03.03.2024 р. №0008544-1306-0436 на суму 158049,92 грн. суду не було надано.
Приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини сума податкового зобов`язання, яка самостійно визначена платником податків – відповідачем у справі , у податковій декларації №9387752532 від 05.02.2025р. у загальному розмірі 158049,92 грн., через не сплату її у встановлені строки з урахуванням вимог ст. ст. 56, 57 ПК України набула статусу податкового боргу і під час розгляду цієї справи судом встановлено, що податковий борг у загальному розмірі 158049,92 грн. платником податків – відповідачем у справі, в добровільному порядку не сплачено. 
Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи, колегія суддів з урахуванням положень п. 14.1.39, 14.1.156, 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, ст. ст. 54, 57, 59 ПК України вважає, що у даному випадку погашенню підлягає вся сума податкового боргу і з урахуванням положень ч.1 п. 95.3 ст. 95 ПК України суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та постановив правильне рішення щодо стягнення з ОСОБА_2 до бюджету податкового боргу у розмірі 158049,92 грн.
Щодо доводів відповідача у апеляційній скарзі стосовно подання 11.11.2025р. до податкового органу уточнюючої податкової декларації з метою уточнення даних зазначених у податковій декларації №9387752532 від 05.02.2025р. у зв`язку з чим інформація про податковий борг, який виник на підставі податкової декларації №9387752532 від 05.02.2025р. на момент подання апеляційної скарги не є актуально, що на думку відповідача є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі, то колегія суддів не може прийняти ці доводи оскільки на момент звернення позивача до суду першої інстанції із цим позовом – 24.07.2025р., в інтегрованих картках платника податків – ОСОБА_1 , обліковується податковий борг на загальну суму 158049,92 грн. згідно податкової декларації №9387752532 від 05.02.2025р., і на момент ухвалення судом першої інстанції у цій справі рішення – 14.10.2025р., сума податкового боргу відповідачем не була погашена, коригування податкового зобов`язання шляхом подання уточнюючої декларації мало місце 11.11.2025р., тобто після прийняття оскаржуємого відповідачем рішення суду, і не могло вплинути на існування податкового боргу відповідача станом на 24.07.2025р. та 14.10.2025р., і подання уточнюючої декларації є підставою для коригування показників податкових зобов`язань відповідача в системах обліку ГУ ДПС з моменту її подання – тобто з 11.11.2025р. 
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 14.10.2025р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача у цій адміністративній справі необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які у ній викладені, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції у цій справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2025р. у справі №160/21513/25 –  залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.03.2026р.  

Головуючий - суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова