ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 691/779/25		
Провадження № 22-ц/821/686/26		
категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»,
представник позивача: адвокат Тараненко Артем Ігорович,
відповідач: ОСОБА_1 ,
представник відповідача: адвокат Говтвяниця Марія Василівна,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Говтвяниці Марії Василівни на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 30 грудня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Подороги Л.В. в приміщенні Городищенського районного суду Черкаської області) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі ТОВ «ФК «Ейс», Товариство) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 271635657 у формі електронного документу з використанням електронного підпису на суму 16750,00 грн.
Відповідач ініціювала укладення кредитного договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений. 
Одночасно з підписанням кредитного договору, первісний кредитор відправив на електронну адресу, вказану відповідачем у заявці, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та вкладеним в нього примірником електронного договору у формі, що унеможливлює зміну його змісту. 
У кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі, щодо розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строку та умов користування коштами, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. 
Згідно умов кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 16750,00 грн. 12.10.2021 на банківську карту № НОМЕР_1 , яку відповідач вказала у заявці при укладенні кредитного договору. 
Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. 
Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви, за кредитним договором становить – 27913,88 грн, яка складається з наступного: 13225,70 грн - заборгованість по тілу кредиту; 14688,18 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) уклали договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому, до договору факторингу 1 укладалися додаткові угоди, у тому числі, щодо продовження терміну дії договору факторингу 1. 
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 173 від 15.02.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 271635657. 
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01. 
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до договору факторингу 2 № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 271635657. 
29.05.2025 TOB «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 271635657. 
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу б/н від 29.05.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 27913,88 грн.
Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 271635657 від 12.10.2021 у розмірі 27913,88 грн та судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 30.12.2025 позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 271635657 від 12.10.2021 у сумі 18804,14 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 2500,00 грн та судовий збір у сумі 1631,84 грн.
В іншій частині позову – відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, внаслідок чого вона має заборгованістьза кредитним договором, яка складається з 13225,70 грн тіла кредиту та 5578,44 грн процентів, а всього 18804,14 грн (з врахуванням вже сплаченої суми коштів).
Також, позивач довів перехід права вимоги до боржника ОСОБА_1 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Говтвяниця М.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 30.12.2025 та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс» відмовити. Стягнути з позивача на користь апелянта понесені судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 9500,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 3633,00 грн.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що зобов`язання ТОВ «Манівео» за договором № 271635657 було укладено 12.10.2021, відтак право вимоги не виникло і не могло виникнути, оскільки на момент укладення кредитної угоди був відсутній юридичний факт (кредитний договір). Не можна відступити те, чого немає і чия поява в майбутньому є гіпотетичною, а не конкретною.
Судом першої інстанції, при встановленні хронології укладення угод, не було надано належної оцінки даному факту.
Суд першої інстанції визнав формальну наявність договорів факторингу достатньою для переходу права, проігнорувавши причинно-наслідковий зв`язок: право вимоги за кредитом є похідним (вторинним) від самого кредитного договору. Похідне право не може бути відступлене раніше, ніж виникло основне, з якого воно витікає, тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. 
Судом першої інстанції не надано оцінку доказам, які були надані стороною відповідача, а саме: заяві про вчинення кримінального правопорушення, яка була подана до Департаменту кіберполіції Національної поліції України; заяві про проведення перевірки щодо укладення договору, яка була подана до Національного банку України.
Суд першої інстанції посилається на розрахунок заборгованості, який складений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно кредитного договору № 271635657, де кредит виданий на ім`я ОСОБА_4 , паспортні дані без зазначення дати видачі та ким саме було видано паспорт, як на доказ, але тільки в частині констатації розміру заборгованості боргу, не досліджуючи, що дані особи, які зазначені в розрахунку, не відповідають даним відповідача. Також, судом першої інстанції не надано оцінку іншому розрахунку, який був складений ТОВ «Таліон Плюс».
Судом першої інстанції не було надано оцінку тому факту, що за двома минулими угодами факторингу було відступлення вимог щодо боржника ОСОБА_4 , а при відступленні права вимоги позивачу дані вже вказані як ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції здійснив формальний та вибірковий аналіз доказів, не надав оцінки значній частині наданих відповідачем документів, не встановив належним чином особу позичальника та факт її ідентифікації, а також проігнорував численні суперечності в анкетних даних боржника у різних доказах позивача.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов до Черкаського апеляційного суду 03.03.2026, представник ТОВ «ФК «Ейс» - Поляков О.В., вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду законним, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 30.12.2025 залишити без змін.
Стверджує, що відповідач підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримала свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мала змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з договором на сайті Товариства в особистому кабінеті.
Враховуючи повну цивільну дієздатність відповідача, відповідність кредитного договору законодавчим актам та відсутність жодних підтверджень доводам відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, позиція останньої щодо недоведеності укладення кредитного договору є неаргументованою та невмотивованою, а лише намаганням ввести суд в оману та небажання сплачувати заборгованість.
Також відповідач неправильно трактує положення договору факторингу та дійшла хибного висновку, що передача права вимоги відбувається у момент підписання договору. Насправді, право вимоги переходить у момент підписання реєстру, який є невід`ємною частиною договору факторингу. Позивач належним чином підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки виконав умови договору факторингу та надав відповідні документи.

09.03.2026 через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_5 – адвоката Говтвяниці М.В., в якій просила відзив на апеляційну скаргу залишити без задоволення, апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 30.12.2025 скасувати.
10.03.2026 представник ТОВ «ФК «Ейс» - Сахарова О.І., через підсистему «Електронний суд», направила до суду додаткові пояснення по справі.
18.03.2026 представник ОСОБА_6 – адвокат Говтвяниця М.В., через підсистему «Електронний суд», направила заперечення на додаткові пояснення позивача від 10.03.2026.
20.03.2026 представник ТОВ «ФК «Ейс» - Сахарова О.І., через підсистему «Електронний суд», направила до суду додаткові пояснення по справі.
23.03.2026представник ОСОБА_6 – адвокат Говтвяниця М.В., через підсистему «Електронний суд», направила заперечення на додаткові пояснення позивача від 19.03.2023.
30.03.2026 представник ТОВ «ФК «Ейс» - Сахарова О.І., через підсистему «Електронний суд», направила до суду додаткові пояснення по справі.
03.04.2026 представник ОСОБА_6 – адвокат Говтвяниця М.В., через підсистему «Електронний суд», направила заперечення на додаткові пояснення позивача від 27.03.2026.
06.04.2026 представник ТОВ «ФК «Ейс» - Сахарова О.І., через підсистему «Електронний суд», направила до суду додаткові пояснення по справі.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду повністю відповідає вказаним вимогам.
В ході розгляду справи встановлено, що 12.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 , податковий номер 3605606821, укладено кредитний договір № 271635657, за умовами якого Товариство зобов`язалося надати останній кредит на суму 16750,00 грн., а відповідач зобов`язалася до 01.03.2022 включно повернути його та сплатити відсотки за користування грошовими коштами (а.с. 15-21).
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора MNV5Z59J.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за вищевказаним договором виконало в повному обсязі, а саме 12.10.2021 перерахувало відповідачу грошові кошти у розмірі 16750,00 грн на банківську карту № НОМЕР_2 , яку остання вказала у заявці на отримання грошових коштів в кредит від 12.01.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № b1266ee3-cfad-4c28-b811-4aa297e5fc1e від 12.10.2021 (а.с. 44)
Належність відповідачу банківської карти № НОМЕР_3 та перерахування на неї коштів у розмірі 16750,00 грн також підтверджується листом АТ «Універсалбанк» № БТ/8406 від 07.10.2025 та випискою по рахунку № НОМЕР_2 за період 12.10.2021 – 17.10.2021 (а.с. 168-169).
Отже, у матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту отримання відповідачкою грошових коштів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
З розрахунку заборгованості (складений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») встановлено, що відповідача здійснила три платежі у загальному розмірі 8058,90 грн (27.10.2021 у сумі 2686,30 грн; 10.11.2021 – у сумі 2686,30 грн; 25.11.2021 – 2686,30 грн), які зараховано кредитодавцем як сплата тіла та відсотків за користування кредитом (а.с. 107-108). 
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити на користь ТОВ «Таліон Плюс» вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 56-59).
Згідно п. 2.1 укладеного договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Згідно п. п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відтак, договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення за ним, є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.
Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії договору закінчується 28.11.2019.
Додатковими угодами від 28.11.2019, 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено строк дії договору до 31.12.2023 включно (а.с. 61 на звороті - 67 на звороті).
З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.
Пунктом 1.2 договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п.1.5 договору факторингу, реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку №1 до договору.
Тобто, реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін.
Пунктом 2.1 розділу 2 (предмет договору) договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Тобто, предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_7 за кредитним договором № 271635657 від 12.10.2021. Дана обставина підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 173 від 15.02.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с. 68-70).
Таким чином, договір №28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28.11.2018 року до 31.12.2023 року.
Слід зазначити, що вищезазначений договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, у встановленому законом порядку не визнавався недійсним та не є предметом спору в даній справі.
05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс» уклало з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договір факторингу № 05/0820-01, згідно з яким ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося відступити на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 73-81).
Додатковими угодами від 03.08.2021, 30.12.2022 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 продовжено строк дії договору до 30.12.2024 включно (а.с. 82,83).
ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги за договором № 271635657 від 12.10.2021, що підтверджується копією реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 (а.с. 84-86).
29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклало з ТОВ «ФК «Ейс» договір факторингу № 29/05/25-Е. За цим договором ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язувалося передати ТОВ «ФК «Ейс» право вимоги, яке воно мало до ОСОБА_2 за договором кредиту № 271635657 від 12.10.2021, що підтверджується копією реєстру боржників (а.с. 98-100).
В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач підтвердив своє право вимоги щодо кредитних зобов`язань відповідача.
Відповідач належним чином зобов`язання по поверненню коштів за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим позивач, як новий кредитор, звернувся до суду з позовом у цій справі про стягнення боргу.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Враховуючи наведені положення закону та встановлені обставини справи, зважаючи на те, що відповідач отримала кредитні кошти, однак взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 271635657 від 12.10.2021 у розмірі 18804,14 грн, який складається з 13225,70 грн. – тіло кредиту (з урахування сплати відповідачем 3524,30 грн) та 5578,44 грн заборгованість по нарахованим відсоткам (з урахування сплати відповідачем 4534,60 грн), які були узгоджені сторонами у кредитному договорі.
Відповідач не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості (за тілом кредиту та відсотками).
В зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 140 днів з дня отримання коштів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, в межах строку дії кредитного договору, а саме в розмірі 5578,44 грн (з врахуванням часткового погашення).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не оспорювала укладений між нею та первісним кредитором договір № 271635657 12.10.2021 та з позовом про визнання його недійсними в цілому або в частині до суду не зверталася.
Доводи апелянта, що кредитний договір укладений з відповідачем пізніше, ніж Договір факторингу, за яким позивач набув права вимоги до відповідача є безпідставними, оскільки надані договори факторингу є рамковими угодами та підтверджують згоду їх сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, зокрема, з листопада 2018 року по грудень 2023 року.
Тобто приписи відповідних договорів факторингу діють не лише під час їх укладення, а й протягом усього періоду строку дії таких правочинів. Відтак, права вимоги за кредитними договорами, які було укладено пізніше, ніж відповідний договір факторингу, можуть бути відступлені у порядку, визначеному такими договорами факторингу у спосіб укладення додаткових угод до них під час строку їх дії, що й мало місце у даній справі, та не заперечується сторонами.
Суд першої інстанції встановив фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ейс» заборгованості за кредитним договором № 271635657 від 12.10.2021 в розмірі 18804,14 грн.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано спростував доводи відповідача про оформлення кредиту колишнім чоловіком ОСОБА_8 , оскільки заяви адвоката Кучеренко Н.В. від імені ОСОБА_1 , на які посилається сторона, до Департаменту кіберполіції НП України від 01.10.2025 та до Національного банку України від 01.10.2025 про крадіжку її персональної інформації ОСОБА_8 були подані лише після відкриття провадження у справі та отримання матеріалів позовної заяви відповідачем.
Доводи скаржника про те, що ідентифікаційні дані особи в документах, на які посилається позивач, не відповідають даним відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність розбіжностей у персональних даних щодо ПІБ за умови повного збігу РНОКПП є несуттєвою та не впливає на правомірність і законність ідентифікації боржника.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 374,375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд ,–

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Говтвяниці Марії Василівни – залишити без задоволення.
Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 30 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча      О.В. Карпенко

Судді    Л.І. Василенко

О.М. Новіков