П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/31449/25	

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дій, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

14 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області що полягають у несвоєчасному виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі № 420/36878/24 в частині поновлення його на посаді начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС в Одеській області; 
стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на його користь середній заробіток за час необґрунтованої затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі № 420/36878/24 в частині поновлення його на посаді начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС в Одеській області за період з 04 березня 2025 року по 08 липня 2025 року включно в розмірі 85 061,76 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправну затримку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі № 420/36878/24 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС в Одеській області за період з ухвалення рішення по 08 липня 2025 року.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі № 420/36878/24 перебуває на примусовому виконанні, тому сплата позивачу всіх коштів буде здійсненна після отримання відповідачем належного фінансування по КПКВК3507090 «Виконання судових рішень на користь фізичних осіб».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права та недотримання вимог процесуального закону, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Апелянт наголошує, що суд першої інстанції залишив поза увагою суттєві обставини, які мають вплив на вирішення даного спору. Зокрема, вказує на фактичну відсутність коштів, за рахунок яких органи казначейства мали здійснити безспірне списання коштів. 
Позивач своїм правом на подання відзиву не скористався. Про розгляд справи повідомлено шляхом направлення судової кореспонденції до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд».
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Колегія суддів з матеріалів справи вбачає наступні обставини. 
Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято наказ від 19.11.2024 року №1259-0, яким припинено державну службу та звільнено 19.11.2024 року ОСОБА_1 з посади начальника управління та контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС в Одеській області, у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш, як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, згідно з ч. 2 ст. 87 Закону України “Про Державну службу”.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 року по справі № 420/36878/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу від 19.11.2024 року року №1259-о та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено повністю. 
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС в Одеській області №1259-о “Про звільнення ОСОБА_1 ” від 19.11.2024 року. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС в Одеській області. 
Визнано протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо не надання відпустки без збереження заробітної плати оформлені листом №40513/6/15- 32-11-02-12 від 24.10.2024 року, №41478/6/15-32-11-02-12 від 01.11.2024 року, №42739/6/15-32-11-02-06 від 14.11.2024 року. Зобов`язано Головне управління ДПС в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відпустки без збереження заробітної плати від 21.10.2024 року (вх. №117607/6 від 22.10.2024р.), від 26.10.2024 року (вх. №120959/6 від 29.10.2024р.), від 05.11.2024 року (вх. №125400/6 від 07.11.2024р.). 
Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, допустивши негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС в Одеській області та стягнення грошового забезпечення за один місяць. 
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.11.2024 по 04.03.2025 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100 та довідки Головного управління ДПС в Одеській області від 27.03.2025 року № 224/15-32-10-02-12 в сумі 72600,00 грн. (сімдесят дві тисячі шістсот гривень 00 коп.), з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів. 
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – залишено без задоволення. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 року по справі № 420/36878/24 – залишено без змін. 
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.03.2025, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС в Одеській області на підставі наказу від 08.07.225 №319-о. 
Оскільки з 04.03.2025 року по 08.07.2025 року позивачу не виплачений середній заробіток за час затримки виконання рішення, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в спірних правовідносинах підтверджено обставину затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі і позивач має право, відповідно до статті 236 КЗпП України, на виплату середнього заробітку за час затримки його виконання за спірний період з 05.03.2025 року (наступний день після постановлення рішення про поновлення на роботі) по 08.07.2025 року (фактичне поновлення на посаді).
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
За приписами статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Водночас, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (ст.236 КЗпП України).
Колегія суддів звертає увагу, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата незаконно звільненому працівнику, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
За правовою позицією Верховного Суду, сформульованою, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 761/36220/17, вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.
Верховний Суд у цій постанові підкреслив, що у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.
Вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (зокрема, незаконне звільнення) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) сформувала висновок про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.
Тобто в разі визнання звільнення незаконним і поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
Як вже зазначалось, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 року по справі № 420/36878/24 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС в Одеській області. Проте лише 08.07.2025 року ГУ ДПС в Одеській області прийняло наказ №319-о про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС в Одеській області.
В той же час, пп.2,3 п.1 ст.371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Отже, рішення у справі №420/36878/24 в частині поновлення позивача на посаді підлягало негайному виконанню, тобто з дня прийняття рішення суду першої інстанції. 
Водночас колегія суддів зазначає, що нормами КЗпП України чітко розмежовано підстави стягнення "середнього заробітку за час вимушеного прогулу", який згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення "середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі", який за нормами статті 236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі.
Поновлення на роботі - це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, а тому правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади), з тими ж функціональними обов`язками, які мали місце до звільнення. Обов`язком боржника є не лише видання наказу (розпорядження) про поновлення працівника на роботі, а й фактичний допуск поновленого працівника до виконання попередніх обов`язків та виплату заробітної плати.
Відповідач не заперечує факт затримки з поновленням позивача на посаді до 08.07.2025 року та невиплати середнього заробітку за відповідній період .
Досліджуючи доводи апелянта стосовно відсутності у нього обов`язку виплачувати середній заробіток за час затримки виконання рішення у зв`язку з його примусовим виконанням, колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2021 року у справі №640/755/19 суд указав, що добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. У таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.
В аспекті дослідження питання з приводу відповідальності роботодавця у трудових спорах через постійно існуючу проблему в Україні щодо невиконання судових рішень, Верховний Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово указував на порушення норм Конвенції, які ЄСПЛ найчастіше виявляв у справах проти України, так як більше ніж половина рішень, винесених Судом у таких справах, стосувалися саме питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за що несуть органи влади України.
Такий стан справ породжував питання відповідальності держави за виконання судового рішення, а тому ЄСПЛ неодноразово повторював, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання.
Отже, аналіз положень статті 236 КЗпП України свідчить про те, що цією нормою закону установлено фінансову санкцію у вигляді виплати середнього заробітку за невиконання рішення про поновлення на роботі через бездіяльність роботодавця. При цьому законодавець, з огляду на імперативний припис щодо негайного виконання судового рішення, установлений статтею 235 КЗпП України і одночасно закріплений у статті 371 КАС України, виходив з того, що будь-яка бездіяльність з боку роботодавця є підставою для здійснення таких виплат незаконно звільненому працівнику, незалежно від причин невиконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі.
Відповідачем не наведено жодних об`єктивно непереборних підстав, які б свідчили про неможливість фактичного виконання рішення суду та поновлення позивача на раніше займаній посаді у період з 05.03.2025 року (наступний день після постановлення рішення про поновлення на роботі) по 07.07.2025 року (день перед фактичним поновленням на посаді), що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі здійснюється відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 100 цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.
Відповідно до пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Оскільки згідно з довідкою про заробітну плату від 28.03.2025 року № 233/15-32-10-02-12-02-04, середньоденна заробітна плата позивача складає 1012,64 грн., то на користь позивача з відповідача має бути стягнуто середній заробіток за час необґрунтованої затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі № 420/36878/24 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС в Одеській області за період з 05 березня 2025 року по 08 липня 2025 року включно за 84 робочі дні в розмірі 85 061,76 гривень.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 22 вересня 2025 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко