Справа № 357/4217/25
Провадження № 2-др/357/22/26 
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 року місто Біла Церква
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді – Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання – Бондар Ж.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 3 заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА», третя особа: ОСОБА_2 , Державний реєстратор Маловільшанської сільської ради Кошовий В`ячеслав Петрович, про визнання права оренди припиненим, визнання відсутнім права оренди, припинення державної реєстрації іншого речового права (права оренди),
В С Т А Н О В И В :
28.03.2025 представник позивачки, адвокат Олійник Інна Степанівна, звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати право оренди Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» (номер запису про інше речове право 41294858) на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005 таким, що припинене, визнати відсутнім право оренди Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005 (номер запису про інше речове право 41294858) та припинити державну реєстрацію іншого речового права на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005 площею 3,4174 га, проведену на підставі договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_3 та ПП «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» та заяви Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» №22 від 01.03.2021, номер запису про інше речове право 41294858, дата державної реєстрації 26.03.2021, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57423028 від 01.04.2021, та судові витрати стягнути з відповідача.
01.04.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
11.09.2025 судом постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
09.02.2026 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву задоволено частково та визнано відсутнім право оренди Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» на земельну ділянку площею 3,4174 га з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005, що розташована на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (номер запису про інше речове право 41294858). У задоволенні решти вимог відмовлено та стягнуто з Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
12.02.2026 представник позивачки, адвокат Олійник Інна Степанівна, подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», що зареєстрована судом 13.02.2026, у якій просила ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з Приватного підприємство з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що становлять витрати на правову допомогу у розмірі 24000,00 грн. Заяву мотивує, тим, що під час ухвалення рішення 09.02.2026 у справі № 357/4217/25 суд не вирішив питання про судові витрати, які були понесені позивачем при розгляді позовної заяви і які складаються із сплачених витрат, пов`язаних наданням правової допомоги. У позовній заяві було зазначено, що витрати на правову допомогу орієнтовно складають 23 000,00 грн, які у разі задоволення позову позивач буде просити суд стягнути з відповідача, відповідні документи будуть надані суду згідно законодавства. До початку судових дебатів у судовому засіданні у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України представником позивача було зроблено заяву про намір подати протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу.
23.02.2026 представник відповідача – адвокат Усачук Олексій Іванович, подав до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, мотивуючи тим, що відповідач вважає, що заявлені витрати на правову допомогу є завищеними та не співмірними зі складністю справи. Відтак, справа № 357/4217/25 не є унікальною чи специфічною, не потребувала значного обсягу доказів чи спеціальних знань, судові засідання були нетривалими. Спір у справі виник щодо однієї земельної ділянки. У судовій практиці наявні правові методи вирішення піднятих питань у спорі. Заявлена сума 24000,00 грн є явно завищеною та непропорційною ціні позову, складності справи та не відповідає реальному обсягу виконаної роботи. Перелік послуг, наведений у акті виконаних робіт, має загальний характер, без конкретизації часу, витраченого адвокатом на їх виконання, що унеможливлює встановлення підстав, з яких сторони договору виходили при визначенні розміру гонорару. Для підготовки та складення значної частини документів по справі, у яких здебільшого повторюються доводи та висновки, викладені у раніше поданих документах, представнику позивача зі статусом адвоката, який передбачає відповідну фахову підготовку, професійні знання, практичний досвід, не потребувалось вивчення великого обсягу фактичних даних, аналізу великої кількості доказів, пошуку та вивчення значної кількості судової практики й приписів діючого законодавства України, а їх спрямування до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС не є складною дією і не потребувало великих затрат часу та зусиль. Отже, вважає, що кількість витраченого часу на надання правничої допомоги завищено представником позивача, що виключає можливість відшкодування його вартості у повному обсязі. Крім того, судом задоволено лише одну позовну вимогу позивача, а відтак, вимога про відшкодування витрат на правову допомогу у повному обсязі лише відповідачем суперечить ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Тому, просив врахувати вказані заперечення та зменшити заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву; відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Встановлено, що представник позивачки, відповідно до положень ст. 134 ЦПК України, надала попередній розрахунок судових витрат, який міститься у позовній заяві та у судовому засіданні 28.01.2026, до закінчення судових дебатів у справі, представник позивача зазначила, що докази понесення судових витрат на правову допомогу будуть надані до суду у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Заява про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правову допомогу разом з доказами їх понесення подана 12.02.2026, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
П. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).
Так, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, але враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
Представник позивача на підтвердження стягнення судових витрат надала: копію договору про надання правової допомоги №25/03/2024 від 25.03.2024, копію розрахунку витрат на правову допомогу на підставі договору про надання правової допомоги №25/03/2024 від 25.03.2024, копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 12.02.2026 до Договору про надання правової допомоги №25/03/2024 від 25.03.2024 та копію розрахункової квитанції серії АААА №00005 від 12.02.2026, відповідно до яких розмір витрат на правничу допомогу складає 24000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до 3.1 Договору плата за надання юридичних послуг, згідно договору проводиться у формі гонорару у фіксованій формі або у процентному відношенні відповідно до домовленості сторін.
Згіднорозрахунку витрат на правову допомогу від 12.02.2026 та актувиконаних робіт (наданих послуг) від 12.02.2026 до Договору про надання правової допомоги №25/03/2024 від 25.03.2024, адвокат надав клієнту наступні послуги: 1) надання консультацій та роз`яснень з правових питань (3000,00 грн); 2) виготовлення та направлення до суду позовної заяви (5000,00 грн); 3) виготовлення та направлення до суду заяви про забезпечення позову, клопотань про витребування доказів, заяви про виклик свідків, клопотання про приєднання доказів (2000,00 грн); 4) виготовлення та направлення до суду відповіді на відзив (2000,00 грн); 5) підготовка позову з додатками та направлення залученій третій особі (2000,00 грн); 6) виготовлення та направлення до суду письмових пояснень третій особі (2000,00 грн); 7) участь представника в суді першої інстанції за весь період розгляду справи (8000,00 грн), загальна вартість яких становить 24000,00 грн.
Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.
При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.
Так, від відповідача в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України, надійшла заява про необґрунтованість витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, однак, жодних доказів на підтвердження неспівмірності вказаних витрат на професійну правничу допомогу до суду не надано, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, представник відповідача заперечуючи стягнення судових витрат на правничу допомогу зазначає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 24000,00 грн є завищеним та неспівмірним зі складністю справи, цивільна справа № 357/4217/25 не є унікальною чи специфічною, не потребувала значного обсягу доказів чи спеціальних знань, судові засідання були нетривалими, спір у справі виник щодо однієї земельної ділянки. Для підготовки та складення значної частини документів по справі, у яких здебільшого повторюються доводи та висновки, викладені у раніше поданих документах, не потребувалось вивчення великого обсягу фактичних даних, аналізу великої кількості доказів, пошуку та вивчення значної кількості судової практики й приписів діючого законодавства України, а їх спрямування до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС не є складною дією і не потребувало великих затрат часу та зусиль. 
Встановлено, що у договорі про надання правової допомоги №25/03/2024 від 25.03.2024, який укладено між ОСОБА_1 та адвокатом Олійник Інною Станіславівною, сторони належним чином узгодили порядок та умови надання правової допомоги позивачці з питання захисту її прав та законних інтересів, визначили деталізацію видів правової допомоги, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків клієнта з адвокатом.
Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, згідно якої не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Крім того, якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 та у постанові від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18).
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 року у справі № 911/739/15, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020у справі № 922/2685/19, де визначено, що за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 24000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру.
З огляду на обставини справи та на фактичний об`єм необхідних послуг, наданих адвокатом, суд дійшов висновку, що у даному випадку документально обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, які відповідають критерію справедливості, розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи та вчинених адвокатом дій.
Також, враховується, що позивачкою заявлялися три вимоги немайнового характеру, водночас рішенням суду від 09.02.2026 задоволено лише одну позовну вимогу немайнового характеру, а у задоволенні решти вимог відмовлено. 
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються, у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, враховуючи обставини даної справи, співмірність заявлених витрат зі складністю справи та розумності їх розміру, суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які становлять 5000,00 грн.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 270, 258, 259, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В :

Заяву задовольнити частково.
Стягнути з Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).
Додаткове рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання додаткового судового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивачка – ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач – Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА», ЄДРПОУ: 31949739, місцезнаходження: вулиця Новоселиця, будинок 2а, село Великополовецьке, Сквирський район, Київська область.
Додаткове рішення складено 27.02.2026.
Суддя:   	О. В. Бондаренко