ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 березня 2026 року
м. Київ

справа № 207/5014/24 
провадження № 61-8683св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого -	Луспеника Д. Д.,		
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	

учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Юрій Олександрович, на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року у складі судді Левицької Н. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2025 року у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Новікової Г. В., Гапонова А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (далі - АТ «СК «Країна», Товариство) подало до суду позов до ОСОБА_1 про стягнення завданих збитків у порядку регресу.
Позовну заяву обґрунтувало тим, що 22 лютого 2022 року між ним та ОСОБА_2 (далі - страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 10/УА/026006. Предметом цього договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 . Відповідно до умов цього договору страхування Товариство взяло на себе зобов`язання у випадку настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 

16 вересня 2022 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «DAF», державний номерний знак НОМЕР_2 на автодорозі Кіровоград - Платонова 172 км+300м допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Постановою суду відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку до нього звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі цієї заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти. На підставі страхового акта Товариство здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 957 685,37 грн.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування, то на підставі статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою компанією відповідача було відшкодовано йому шкоду в розмірі 158 500,00 грн.

Вказувало, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 799 185,37 грн.

Тому вважало, що у відповідача виникло зобов`язання перед ним відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування.

З огляду на викладене, АТ «СК «Країна» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 799 185,37 грн та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 11 987,79 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року позов АТ «СК «Країна» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СК «Країна» завдані збитки в розмірі 799 185,37 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СК «Країна» судовий збір у розмірі 11 987,79 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами право на отримання від відповідача різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та відшкодованим розміром страховика відповідача (між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), завданої внаслідок зазначеної ДТП).

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини відповідача у скоєнні адміністративного правопорушення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2025року - без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

У липні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Ю. О., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову АТ «СК «Країна» в повному обсязі.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16 серпня 2019 року у справі № 927/120/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права в частині дослідження доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:

- не встановили всіх обставин справи та не надали належної оцінки наявним у справі доказам;

- не врахували положень статті 1188 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо підстав відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки;

- проігнорували, що головною умовою для покладення на заявника цивільно-правової відповідальності у вигляді зобов`язання відшкодувати заподіяну шкоду в наслідок ДТП є наявність повного складу цивільного правопорушення;

- не надали належну оцінку тому, що вина заявника не підтверджена будь-яким судовим рішенням, прийнятим відповідно до КУпАП, чи іншим доказом;

- не звернули увагу на те, що у постанові Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року у справі № 178/2966/23 суд дійшов висновку про закриття провадження у справі згідно з пунктом 7 частини першої статті 247 КУпАП (у зв`язку закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП) та не встановлював обставин ДТП чи факту вини заявника у його вчиненні;

- не врахували аргументів заявника про те, що 16 вересня 2022 року він дотримався Правил дорожнього руху (далі - ПДР) та не є винною особою у скоєнні ДТП;

- послались на нерелевантну практику Верховного Суду;

- безпідставно відмовили у задоволенні клопотання заявника про долучення до матеріалів цієї справи копії його клопотання у справі № 178/2966/23про признання судової інженерно-технічної експертизи, зміст якого містить важливі для справи обставини; 

- не надалиналежну оцінку всім доводам і аргументам заявника тощо. 

Крім того, у касаційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Ю. О., виклав клопотання про зупинення виконання оскаржуваного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

У серпні 2025 року АТ «СК «Країна» через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , у якому зазначило про необґрунтованість та безпідставність доводів касаційної скарги, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень. Просило касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2025 року - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції 

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 08 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Фесюк Ю. О., на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 21 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2025 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Дніпровського районного суду м. Кам`янського матеріали справи № 207/5014/24; відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська; надано позивачу строк для подання відзиву.

У липні 2025 року матеріали справи № 207/5014/24 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2026 року справу № 207/5014/24 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Фактичні обставини справи 

Суди попередніх інстанцій встановили, що 22 лютого 2022 року між позивачем АТ «СК «Країна» та страхувальником ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № УА 264006, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Toyota» моделі «Land Cruiser» 200, державний номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 . Відповідно до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Зокрема, за умовами пункту 18.1 договору сторони погодили, що відповідно до обраних умов страхувальником при укладенні договору, визначення розміру збитків та страхового відшкодування може здійснюватися страховиком на підставі калькуляції страховика (складається страховиком за допомогою програмного забезпечення продукту (Аудатекс тощо), автотоварознавчого дослідження (експертний висновок, акт, звіт тощо) щодо визначення розміру збитків, розрахунків СТО.

При настанні страхового випадку відшкодуванню підлягають за рахунок страхового відшкодування тільки реальні збитки у вигляді: витрат на проведення відновлювального ремонту, вартості транспортного засобу в межах страхової суми (у разі конструктивної загибелі транспортного засобу тощо) (пункт 18.2 Договору).

Згідно з додатковою угодою від 19 квітня 2022 року № 1 до договору страхування від 22 лютого 2022року № УА 264006 сторони дійшли згоди змінити пункт 7.1 підпункт «Інші умови. Територія дії». 

Відповідно до додаткової угоди від 13 червня 2022 року № 2 до договору страхування від 22 лютого 2022 року № УА 264006 сторони дійшли згоди з 13 червня 2022 року внести зміни до пункту 5: транспортний засіб, застрахований за цим договором, « НОМЕР_1 ».
Згідно з довідкою Управління патрульної поліції в м. Києві № 3022262571710560 про ДТП, 16 вересня 2022 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «DAF», державний номерний знак НОМЕР_5 , на автодорозі М-06-Київ-Чоп (на м. Будапешт через м. Львів, Мукачеве і Ужгород), 240 км 200 м допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota» моделі «Land Cruiser 200», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 пункту 10.3 ПДР та за фактом порушень, які призвели до скоєння ДТП складено адміністративний протокол АДД 391524 за статтею 124 КУпАП. Також 16 вересня 2022 року складено схему ДТП.

Внаслідок вказаної ДТП застрахованому у позивача транспортному засобу марки Toyota моделі Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_3 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, який відповідно до ремонтної калькуляції від 05 жовтня 2022 року № 69431, наданої позивачем з системи AUDATEX, склав 1 623 111,83 грн з податком на додану вартість.

Постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року у справі № 178/2966/23 за наслідками розгляду адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

20 вересня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до АТ «СК «Країна» із повідомленням про настання страхового випадку.

21 жовтня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до АТ «СК «Країна» із заявою на виплату страхового відшкодування вх. № 11743/22, а також подав заяву вх. № 11747/22, що не заперечує щодо виплати страхового відшкодування за договором від 22 лютого 2022 року № УА 264006 власнику пошкодженого авто ОСОБА_3 .

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу марки «Toyota» моделі «Land Cruiser 200», державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 , власником транспортного засобу є ОСОБА_3 , дата реєстрації - 11 червня 2022 року.

Отримувач страхового відшкодування ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування від 26 жовтня 2022 року № 11890/22.

Відповідно до страхового акта від 01 листопада 2022 року № 10/69431/2.1.5.1 позивач визнав ДТП страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 957 685,37 грн. Отримувач страхового відшкодування - ОСОБА_3 . При цьому, у страховому акті вказано, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 1 623 111,83 грн, франшиза - 135 000,00 грн, зменшення страхового відшкодування - 1 570 000,00 грн (зобов`язуюча пропозиція Авто-онлайн «Аудатекс Україна» від 18 жовтня 2022 року, дійсна вартість застрахованого транспортного засобу на дату настання страхового випадку - 2 700 000,00 грн.

Виконуючи свої зобов`язання за договором страхування, АТ «СК «Країна», виплатило суму страхового відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 957 685,37 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 01 листопада 2022року № 15899, від 14 листопада 2022 року № 16420 та від 18 листопада 2022 року № 16726.

Транспортний засіб марки «DAF», державний номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_6 , був застрахований відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта») (поліс ЕР/210073577 чинний на 16 вересня 2022 року).

30 листопада 2022 року позивачем скеровано до ПАТ «НАСК «Оранта» заяву № 10347 відповідно до вимог статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою АТ «СК «Країна» просило ОСОБА_1 здійснити виплату страхового відшкодування у 30-ти денний термін, починаючи з дня одержання претензії, на користь АТ «СК «Країна» в розмірі 957 685,37 грн на зазначений позивачем рахунок.

АТ «СК «Країна» у позові вказувало на те, що згідно зі статтями 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою компанією відповідача було відшкодовано шкоду позивачу в розмірі 158 500,00 грн.

02 травня 2024 року на адресу відповідача позивачем було скеровано претензію № 72653/ІНС, відповідно до якої АТ «СК «Країна» просило ОСОБА_1 перерахувати 799 185,37 грн у місячний термін з моменту отримання цього листа на зазначений позивачем банківський рахунок. Також в матеріалах справи наявна копія акта огляду транспортного засобу від 30 вересня 2022 року та фототаблиця автомобіля марки «Toyota» моделі «Land Cruiser 200».

Звертаючись до суду із цим позовом, АТ «СК «Країна» вказувало на те, що у відповідача ОСОБА_1 як винуватця ДТП, яка відбулась 16 вересня 2022 року, виникло зобов`язання перед товариством відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 799 185,37 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та їх правове обґрунтування 

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частини друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (підпункти 1.4, 1.7 статті 1 цього Закону).

У абзаці першому підпункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. 

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 вересня 2022 року у справі №441/756/18 та від 25 лютого 2025 року у справі № 712/3111/23.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 вересня 2022 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «DAF», державний номерний знак НОМЕР_5 , на автодорозі М-06-Київ-Чоп (на м. Будапешт через м. Львів, Мукачеве і Ужгород), 240 км 200 м допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota» моделі «Land Cruiser 200», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого обом транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень (а. с. 14). 

Постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року у адміністративній справі № 178/2966/23 провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку зі збігом строків, передбачених статтею 38 КУпАП (а. с. 12-13).

Аналіз змісту вказаної постанови свідчить про те, що судом у адміністративній справі № 178/2966/23 не було вирішено питання про винуватість або не винуватість відповідача ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яке відбулось 16 вересня 2022 року. 

Отже, така вина відповідача ОСОБА_1 , як обов`язковий елемент складу цивільного правопорушення, підлягала встановленню судом безпосередньо у справі, яка переглядається, про стягнення із нього шкоди.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, на вказане уваги не звернув, на основі аналізу наявних у справі доказів не вирішив питання про наявність або відсутність вини відповідача  ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яке відбулось 16 вересня 2022 року, а лише послався на те, що така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності його вини в скоєнні адміністративного правопорушення, а тому дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог АТ «СК «Країна».

Крім того, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, безпідставно не сприяв у встановленні всіх обставин ДТП, яке відбулось 16 вересня 2022 року; не надав оцінку наявній у справі схемі місця ДТП (а. с. 15) та поясненням відповідача ОСОБА_1 щодо обставин ДТП, а обмежився лише формальними посиланнями на їх наявність у своєму рішенні.

Суд апеляційної інстанції в силу своїх повноважень не виправив указаних процесуальних порушень, допущених судом першої інстанції, та безпідставно залишив оскаржуване судове рішення суду першої інстанції без змін.

Таким чином, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна визнати законними та обґрунтованими.

Підстави відкриття касаційного провадження у цій справі, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, та відповідні доводи касаційної скарги знайшли своє часткове підтвердження.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 

Отже, оскільки суди попередніх інстанцій не з`ясували належним чином усіх фактичних обставин справи, не дослідили та не надали належної правової оцінки всім зібраним у справі доказам, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій з урахуванням обсягу їх повноважень, то відповідно до статті 411 ЦПК України Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Під час нового розгляду справи суду належить врахувати викладене, надати комплексну оцінку наявним у справі доказам; проаналізувати всі доводи, заперечення сторін; встановити обставини ДТП, яке відбулось 16 вересня 2022 року; вирішити питання про наявність або відсутність вини відповідача  ОСОБА_1 у вчиненні вказаного ДТП, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, ухвалити законне і справедливе судове рішення у цій справі.

Щодо судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема із розподілу судових витрат.

Оскільки розгляд справи не закінчено, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фесюк Юрій Олександрович, задовольнити частково. 

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник   	
Судді:	І. Ю. Гулейков   	
	Г. В. Коломієць   	
	Р. А. Лідовець   	
	Ю. В. Черняк