Справа № 464/9099/25
пр.№ 2/464/755/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2026 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова у складі судді Мички Б.Р., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 464/9099/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 7710746 від 22 березня 2024 року в розмірі 31219, 40 грн, з яких 5340, 00 грн залишок заборгованості по основному боргу; 21729, 40 грн залишок заборгованості за процентами; 4150,00 грн неустойка. Свої вимоги мотивує тим, що 22 березня 2024 року між ТзОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 7710746, який був підписаний електронним підписом позичальника, згідно з яким товариство надало відповідачу кредит у розмірі 8300,00 грн. строком на 348 днів, з фіксованою процентною ставкою, стандартна процентна ставка 2,20% в день. ТзОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання у повному обсязі. 24 грудня 2024 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 01.02-35/24, відповідно до якого ТзОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТзОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «СВЕА ФІНАНС» прийняло належні ТзОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, заборгованість не сплачує. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05.01.2026 року вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22 березня 2024 року між ТзОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 7710746, який був підписаний електронним підписом позичальника, згідно з яким товариство надало відповідачу кредит у розмірі 8300,00 грн. строком на 348 днів, з фіксованою процентною ставкою, стандартна процентна ставка 2,20% в день. ТзОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання у повному обсязі. 
Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на проточний рахунок споживача, уключаючи використання платіжної картки № НОМЕР_1 .
У пункті 9.8 кредитного договору зазначено, що підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на Веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
ТзОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання перед відповідачем, перерахувавши йому 8300,00 грн. кредитних коштів на банківську картку, яку останній вказав в у пункті 2.1 кредитного договору. Факт отримання відповідачем кредитних коштів також підтверджується інформаційною довідкою ТзОВ «Фінансова компанія «ПЕЙТЕК» від 26 грудня 2024 року.
24 грудня 2024 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 01.02-35/24, відповідно до якого ТзОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТзОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «СВЕА ФІНАНС» прийняло належні ТзОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором споживчого кредиту № 7710746, відповідач взятих на себе зобов`язань належним чином не виконав, проценти за користуванням кредиту у повному обсязі не сплатив. В зв`язку із чим станом на 25 грудня 2025 року заборгованість відповідача складає 31219, 40 грн, а саме: 5340, 00 грн залишок заборгованості по основному боргу; 21729, 40 грн залишок заборгованості за процентами; 4150, 00 грн неустойка.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 628, 629 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень частин 1, 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною 1 статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частини 4, 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як убачається з матеріалів справи, договір споживчого кредиту №7710746 від 22 березня 2024 року укладений в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківській картковий рахунок, зазначений у вказаному договорі.
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що вказаний кредитний договір були підписані позичальником за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, які були надіслані первісними кредиторами на номер телефону.
Відповідач не надав суду жодного належного та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ним не підписувався договір про надання споживчого кредиту №7710746.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).
Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Доказів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними грошима відповідачем матеріали справи не містять.
Таким чином, позичальник взяті не себе зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту не виконав, у передбачений в договорах строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування позикою не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання.
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Отже, суд вважає, що нарахована позивачем неустойка в розмірі 4150,00 грн не підлягає стягненню з відповідача.
З огляду на вказане, суд, враховуючи, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договорам, основну суму боргу в добровільному порядку не повертає, суд вважає, що у нового кредитора виникло право на стягнення суми заборгованості за вказаним договором у розмірі 27069, 40 грн. (5340, 00 грн /залишок заборгованості по основному боргу/ + 21729, 40 грн /залишок заборгованості за процентами/).
Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, і тому вимоги про стягнення залишків заборгованості по основному боргу в розмірі 5340, 00 грн та за процентами в розмірі 21729, 40 грн підлягають, а у задоволені вимоги про стягнення неустойки слід відмовити.
У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 2100, 39 грн судового збору, пропорційно задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 7710746 від 22 березня 2024 року в розмірі 27069, 40 гривень.
Відмовити у решті вимог позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» 2100, 39 грн судового збору.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (адреса: м. Київ, вул. Іллінська, 8, код ЄДРПОУ 37616221).
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 .
Рішення складено 23 березня 2026 року.

Головуючий Мичка Б.Р.