ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

13 квітня 2026 року	Справа №160/36662/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25.12.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо прийнятого 07.07.2025 року рішення №046050025334 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, дане рішення скасувати;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу роботи періоду з 18.12.1999 року по 19.01.2000 року та незарахування повністю до пільгового стажу роботи за Списком №2 весь час роботи машиністом підіймальної машини безпосередньо зайнятою на поверхні шахт в період з 06.08.2008 року ро по 30.06.2025 року;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо прийнятого 15.08.2025 року рішення №046050025334 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, дане рішення скасувати;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу роботи періоду з 18.12.1999 року по 19.01.2000 року та не зарахування повністю до пільгового стажу роботи за Списком №2 весь час роботи машиністом підіймальної машини безпосередньо зайнятою на поверхні шахт в період з 06.08.2008 року по 30.06.2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу роботи період з 18.12.1999 року по 19.01.2000 року та зарахувати повністю до пільгового стажу роботи за Списком №2 весь час моєї роботи машиністом підіймальної машини безпосередньо зайнятою на поверхні шахт в період з 06.08.2008 року по 30.06.2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно пункту б статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 року рішенні №1-р/2020) з дати звернення - з 30.06.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно відмовили у призначенні пільгової пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, посилаючись на пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім цього позивач наголошує, що відповідач-1,2 протиправно не врахували до пільгового стажу позивача період роботи з 06.08.2008 року ро по 30.06.2025 року в повному обсязі та протиправно не зарахували до страхового стажу період безробіття з 18.12.1999 року по 19.01.2000 року. У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
29.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Також даною ухвалою залучено співвідповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у даній справі. 
09.01.2026 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-2 зазначив, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягнення пенсійного віку 55 років та відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком №2. Також відповідач-2 зазначив, що позивачу не зараховано період допомоги по безробіттю з 18.12.1999 року по 19.01.2000 року, оскільки відсутня підстава на призначення виплати по безробіттю, а саме: номер та дата наказу. Крім цього відповідач-2 зауважив, що згідно довідки пільгового характеру від 15.07.2025 року №307, виданій ПАТ «Суха балка», до пільгового стажу позивачу за Списком №2 зараховано частково період роботи з 06.08.2008 року по 02.08.2016 року, а період роботи з 03.08.2016 року по 15.07.2025 року не враховано, оскільки за вищезазначений період роботи невірно зазначено посилання на пункт постанови КМУ від 24.06.2016 року №461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». У зв`язку з чим відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримали копію ухвали про відкриття провадження у справі 30.12.2025 року, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, які наявна в матеріалах справи.
Відповідач-2,3 у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надали, як і заяв про визнання позовних вимог. 
Відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
30.06.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №2.
07.07.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області розглянуло за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 30.06.2025 року та рішенням за №046050025334 відмовило в призначенні пенсії, у зв`язку з недосягненням на день звернення пенсійного віку, встановленого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також в даному рішенні зазначено, що вік заявника становить 52 роки 10 місяців 29 днів, страховий стаж заявника - 25 років 09 місяців 26 днів, а пільговий стаж за Списком №2 – 07 років 11 місяців 27 днів. 
Крім цього в даному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано період безробіття згідно записів трудової книжки від 21.08.1990 року НОМЕР_1 з 18.11.1999 року по 19.01.2000 року, оскільки відсутня печатка організації на записі про припинення безробіття. Пільговий стаж згідно довідки від 24.06.2025 року №270 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії зараховано частково, оскільки невірно зазначено посилання на пункт постанови КМУ №461 від 24.06.2016 року.
08.08.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №2.
15.08.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянуло за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 08.08.2025 року та рішенням за №046050025334 відмовило в призначенні пенсії, у зв`язку з недосягненням на день звернення пенсійного віку, встановленого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також в даному рішенні зазначено, що вік заявника становить 53 роки, страховий стаж заявника - 25 років 10 місяців 26 днів, а пільговий стаж за Списком №2 – 07 років 11 місяців 27 днів. 
Крім цього в даному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди безробіття згідно трудової книжки від 21.08.1990 року НОМЕР_1 з 18.12.1999 року по 19.01.2000 року, оскільки відсутній наказ та дата на призначення виплати по безробіттю. Пільговий стаж згідно довідки від 15.07.2025 року №307 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії зараховано частково, оскільки невірно зазначено посилання на пункт постанови КМУ №461 від 24.06.2016 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».
З форми РС-право судом встановлено, що ОСОБА_1 зараховано до пільгового стажу по Списку №2 виключно період роботи з 06.08.2008 року по 02.08.2016 року. 
Не погоджуючись із такими рішеннями відповідачів-1,2, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. 
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача містяться наступні записи щодо спірного періоду (безробіття) (далі мовою оригіналу):
- 18.11.1999 року – назначено пособие по безработице согласно п.1 «б» ст.29 Закона «О занятости населения» с отсрочкой у выплате с 18.11.1999 по 17.12.1999;
- 18.12.1999 року – начата выплата пособия по безработице согласно п.1 «б» ст.29 Закона «О занятости населения»;
- 19.01.2000 року – прекращена выплата пособия по безработице согласно п.1 «а» ст.30 Закона «О безработице». 
Відповідно до абз.3 ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як встановлено судом, позивач в період з 18.12.1999 року по 19.01.2000 року отримувала допомогу по безробіттю.
Суд зазначає, що відповідачем-1,2 не зараховано період отримування позивачем допомоги по безробіттю з 18.12.1999 року по 19.01.2000 року оскільки відсутня печатка організації на записі про припинення безробіття..
Суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду відповідачами до суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги при зарахуванні періодів роботи позивача до страхового стажу.
Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. 
Висновки аналогічного характеру викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а та від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а.
Окрім цього, Верховний Суд в постанові від 06.03.2018 року по справі №754/14898/15-а, зауважив, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Таким чином суд доходить висновку, що відповідачем-1,2 протиправно не зараховано позивачу до страхового стажу період отримування допомоги по безробіттю з 18.12.1999 року по 19.01.2000 року, а отже рішення відповідача-1,2 за №046050025334 від 07.07.2025 року та 15.08.2025 року відповідно підлягають визнанню протиправними та скасуванню. 
З огляду на зазначене позовні вимоги в частині зарахування даного періоду до страхового стажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Щодо періоду роботи позивача з 06.08.2008 року по 30.06.2025 року суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, відповідачами-1,2 фактично не зараховано вказаний період роботи позивача до пільгового стажу по Списку №2 частково, а саме: не зараховано період роботи з 03.08.2016 року по 30.06.2025 року.
Підставою для незарахування даного періоду роботи до пільгового стажу по Списку №2 визначено те, що пільговий стаж згідно довідки від 15.07.2025 року №307 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії зараховано частково, оскільки невірно зазначено посилання на пункт постанови КМУ №461 від 24.06.2016 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Як встановлено судом, в трудовій книжці позивача наявні наступні записи щодо спірного періоду роботи позивача, а саме (далі мовою оригіналу):
- 06.08.2008 року – прийнята на шахту «Ювілейна» дільниця №34, машиністом підіймальної машини;
- за результатами планової атестації робочих місць по даній професії підтверджено на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 (наказ №1929 від 27.10.2010 року;
- за результатами планової атестації робочих місць по даній професії підтверджено на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 (наказ №2673 від 26.10.2013 року;
- 01.05.2022 року – переведено машиністом підіймальної машини 7 розряду на дільницю №37 шахти «Ювілейна»;
- за результатами планової атестації робочих місць по даній професії підтверджено на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 (наказ №8111/ОС від 01.05.2022 року;
Відповідно до довідки №270 від 27.06.2025 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній:
- посада, яку позивач, займала в період роботи з 06.08.2008 року по 02.08.2016 року – машиніст підіймальної машини віднесена до Списку №2 згідно п.1.1а розділу 1 постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року;
- посада, яку позивач, займала в період роботи з 03.08.2016 року по теперішній час – машиніст підіймальної машини віднесена до Списку №2 розділу 1 постанови КМУ №461 від 24.06.2016 року.
Судом було досліджено Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 року, та встановлено наявність: в розділі 1 «Відкриті гірничі роботи та роботи на поверхні» наступної професій у даному списку, а саме: машиністи підіймальних машин.
Суд зазначає, що вказаний період роботи позивач не зараховано до пільгового стажу у зв`язку з наявністю, на думку відповідача-1,2, певних недоліків пільгових довідок.
Судом було досліджено трудову книжку позивача та вказані довідки та не встановлено розбіжностей між відомостями про займані посади, які відповідають Списку №2.
Суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду відповідачем до суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги при зарахуванні періодів роботи позивача до страхового стажу.
Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. 
Висновки аналогічного характеру викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а та від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а.
Окрім цього, Верховний Суд в постанові від 06.03.2018 року по справі №754/14898/15-а, зауважив, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Отже суд доходить висновку, що незначні недоліки заповнення пільгових довідок, за умови, що інформація, яка міститься у вказаних довідках підтверджується записами трудової книжки позивача, не можуть слугувати підставою для відмови в зарахування спірних періодів позивача до пільгового стажу.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем-1,2 протиправно не враховало період роботи позивача з 03.08.2016 року по 30.06.2025 року до пільгового стажу за Списком №2, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
В свою чергу позовні вимоги в частині зарахування позивачу до пільгового стажу по Списку №2 періоду роботи з 06.08.2008 року по 02.08.2016 року не підлягають задоволенню, оскільки фактично вказаний період роботи позивача зараховано позивачу до пільгового стажу. 
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про необхідність визнання протиправними та скасування рішень відповідача-1,2 за №046050025334 від 07.07.2025 року та 15.08.2025 року, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
В свою чергу позовні вимоги в частині визнання протиправних дій відповідача-1,2 щодо прийняття даних рішень не підлягають задоволенню, як такі, які не направлені на повне відновлення порушених прав позивача. 
Вирішуючи питання про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне. 
Пунктом 2 частиною 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Натомість згідно з пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закону №1788-XII) в чинні редакції, згідно із висновками рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.
Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV.
Тому відмови відповідачів-1,2 в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 52 роки, мала страховий стаж роботи 25 років 10 місяців 27 дні, у тому числі на пільгових умовах за Списком №2 - 16 років 10 місяців 24 дні (з 03.08.2016 року по 30.06.2025 року), з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправною.
А тому, враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про те, що позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20.
Одночасно, суд вказує, що в даному випадку заява позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах розглянута за принципом екстериторіальності спочатку Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, а потім Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, за результатом якої прийнято відповідні рішення про відмову в призначенні пенсії за віком пільгових умовах, які оскаржуються в рамках даної справи.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви позивача призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку вперше територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.
Означене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у справі №500/1216/23 від 08.02.2024 року.
Враховуючи вищенаведене, з огляду на той факт, що позивач набула беззаперечне право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах суд доходить висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 30.06.2025 року.
Щодо посилання позивача у своїх позовних вимогах на необхідність зазначення в резолютивній частині рішення суду рішенням Конституційного суду України в справі №1-р/2020 від 23.01.2020 року, суд зазначає наступне. 
Суд акцентує увагу, що посилання на рішення Конституційного суду України було викладено судом в мотивувальній частині рішення.
В свою чергу, суд звертає увагу, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:
«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»
«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»
Отже, з огляду на висновки Консультативної ради європейських суддів, суд не вбачає підстав повторно зазначити у резолютивній частині посилання на рішення Конституційного суду України, яке вже зазначено в мотивувальній частині рішення, у зв`язку з чим дана позовна вимога позивача задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що вимоги позивача, які не підлягають задоволенню, є похідними, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.77, 90, 139, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Олександра Борисенка, 7, код ЄДРПОУ 21084076), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №046050025334 від 27.07.2025 року.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №046050025334 від 15.08.2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період отримування допомоги по безробіттю з 18.12.1999 року по 19.01.2000 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу по Списку №2 період роботи з 03.08.2016 року по 30.06.2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 30.06.2025 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Олександра Борисенка, 7, код ЄДРПОУ 21084076) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 605,60 грн. (шість п`ять гривень 60 копійок).
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 605,60 грн. (шість п`ять гривень 60 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський