Справа № 283/3321/25
Провадження №2/283/434/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
(заочне)

27 березня 2026 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі: 
головуючого-судді Тимошенка А.О.,
за участю:
секретаря Левченко О.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

28.02.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» в особі представника адвоката Столітнього Михайла Миколайовича звернулось до суду з позовною заявою, сформованою в підсистемі «Електронний суд», про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 5016320 від 04.10.2024 в розмірі 43577,78 грн., сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено електронний договір № 5016320 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна».
За умовами цього кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 7000,00 грн., строк кредиту 360 днів, дата повернення кредиту 28.09.2025 вказується в графіку платежів, що є додатком №1 цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в договорі. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надавши кредит в сумі 7000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . Відповідно до кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,00 % в день застосовується в межах строку кредиту, вказаного п. 1.3 цього договору; 
07.10.2024 між ОСОБА_2 та ТОВ «Лінеура Україна» укладено додатковий договір до договору №5016320 від 07.10.2024 в якому збільшено суму кредитування з 7000,00 грн до 11000,00 грн.
31.07.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», як фактором, було укладено договір факторингу № 31/07/2025, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за кредитним договором № 5016320 від 04.10.2024 року. До ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 5016320 від 04.10.2024 року у розмірі 36977,78 грн., яка складається із: заборгованості за кредитним договором в розмірі 10999,97 грн., процентів за користування кредитом 21187,81 грн. та штрафними санкціями в розмірі 4790,00 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором утворилась заборгованість, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Позивачем було донараховано відсотків до кінця дії договору, то позивач просить стягнути з відповідача 43577,78 грн з яких 10999,97 тіло кредиту, 21187,81 проценти, проценти нараховані позивачем до кінця дії договору 6600,00 грн, 4790 грн сума штрафних санкцій. Також позивач просить стягнути сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 10000,00 грн.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов про стягнення заборгованості разом з доказами, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не подала.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин такої неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Суд, відповідно до ст. 247 ЦПК України, розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ст. ст. 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що 04.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено електронний договір № 5016320 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна».
Відповідач підтвердив, що з укладенням цього договору йому в чіткій та зрозумілій формі надана інформація відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг розміщена на Веб-сайті. Позичальник ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику. Також ОСОБА_1 04.10.2024 року підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 40195 Паспорт споживчого кредиту, що містить основні умови кредитування та додаткову угоду підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 23489.
За умовами цього кредитного договору та додаткової угоди сума кредиту (загальний розмір) складає 11000,00 грн., строк кредиту 360 днів, дата повернення кредиту 18.09.2025 вказується в графіку платежів, що є додатком №1 цього договору. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1 % в день застосовується в межах строку кредиту, вказаного п. 1.3 цього договору.
Згідно кредитного договору кошти кредиту надаються ТОВ «Лінеура Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Факт зарахування ТОВ «Лінеура Україна» коштів на рахунок ОСОБА_1 в сумі 11000,00 грн. підтверджується листом відповіддю на запит АТ КИ «Приват Банк» №20.1.0.0.0/7-260122/68520-БТ від 27-01-2026р..
Відповідно до п. 4.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1 % в день застосовується в межах строку кредиту, вказаного п. 1.4 цього договору.
31.07.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», як фактором, було укладено договір факторингу № 31/07/2025, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за кредитним договором № 5016320 від 04.10.2024 року. До ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 5016320 від 04.10.2024 року у розмірі 36977,78 грн., яка складається із: заборгованості за кредитним договором в розмірі 10999,97 грн., процентів за користування кредитом 21187,81 грн. та штрафними санкціями в розмірі 4790,00 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором утворилась заборгованість, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту статей 512, 513ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, до ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 5016320 від 04.10.2024 року
Як зазначає позивач — ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», — нараховані відсотки в межах строку дії договору за стандартною ставкою 1 % становлять 21187,33 грн та 6600,00 грн відповідно, що разом складає 27787,81 грн.
Позивачем було сплачено 12 469,55 грн, з яких: 0,03 грн зараховано в рахунок погашення тіла кредиту, 11 759,52 грн — на оплату відсотків за користування кредитом та 710,00 грн — на оплату штрафних санкцій.
Суд не погоджується з такими розрахунками позивача, оскільки вони не відповідають умовам договору.
Судом встановлено, що 04 жовтня 2024 року між сторонами укладено договір про надання коштів у кредит № 5016320, а також додаткову угоду від 07.10.2024 року, за умовами яких відповідачу надано кредит у загальному розмірі 11 000,00 грн строком на 360 календарних днів.
Умовами договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом за процентною ставкою 1 % на день.
З огляду на визначений строк кредитування (360 днів) та погоджену сторонами процентну ставку, загальна сума процентів за користування кредитом, з урахуванням сплати кредиту 06.11.2024 року, 23.11.2024 року та 24.12.2024 року, становить 39 439,92 грн., зокрема:
?з 04.10.2024 по 07.10.2024 — 280,00 грн; 
?з 08.10.2024 по 06.11.2024 — 3 300,00 грн; 
?з 07.11.2024 по 23.11.2024 — 1 870,00 грн; 
?з 24.11.2024 по 24.12.2024 — 3 410,00 грн; 
?з 25.12.2024 по 28.09.2025 — 30579,92 грн. 
Дослідивши матеріали справи в частині вимог про стягнення неустойки, суд встановив, що договір № 5016320 укладено 04.10.2024 року, а строк кредитування становить 360 календарних днів та обчислюється з моменту укладення договору до спливу відповідного строку.
Як убачається з матеріалів справи, позивач заявив вимоги про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань за договором.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, відповідно до якого у період дії воєнного стану та протягом тридцяти днів після його припинення позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені). При цьому неустойка, нарахована з 24 лютого 2022 року, підлягає списанню кредитодавцем.
З огляду на те, що нарахування пені здійснювалося у період дії воєнного стану, такі вимоги суперечать наведеним нормам законодавства та не підлягають задоволенню.
Таким чином, враховуючи, що штрафні санкції за договором № 5016320 нараховувалися в період його дії, не підлягають стягненню, позивачем не доведено належним чином їх розмір, а також з урахуванням дії спеціальних норм законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх стягнення.
У зв`язку з викладеним, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 частково погашено заборгованість, а саме: 0,03 грн — у рахунок тіла кредиту, 11 759,52 грн — у рахунок процентів та 710,00 грн — у рахунок штрафних санкцій.
З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок заборгованості, зарахувавши сплачену суму штрафних санкцій у розмірі 710,00 грн у рахунок погашення процентів.
Отже, загальна сума сплачених процентів становить 12469,52 грн., а сума заборгованості за процентами — 26 970,40 грн. (39 439,92 грн. – 12 469,52 грн).
Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню, становить 37 970,37 грн, з яких: 10 999,97 грн — основна сума кредиту та 26 970,40 грн. — заборгованість за процентами.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За нормами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 3Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, вказані положення закону передбачають альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до статті 3Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій особі цього договору.
Оскільки договір № 5016320 від 04.10.2024 року про надання споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому слід вважати, що він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
За таких обставин суд задовольняє позов частково та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 5016320 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04.10.2024 року, який укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , в розмірі 37 970,37 грн., яка складається з:
- 10 999,97 грн. — основна сума кредиту;
- 26 970,40 грн. — заборгованість за процентами.
В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст.77ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову, з відповідача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 2124,89 грн.
Так положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави .
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір №10/12-2024 від 10.12.2024 року про надання правової допомоги адвокатом Столітнім М.М.; Копія ордеру на надання правничої допомоги; копія рахунку на оплату по замовленню про сплату ТОВ ФК «Фінтраст Україна» на користь адвоката Столітнього М.М. за послугу з аналізу, складання та подання позовної заяви та подання її до суду на суму 10000,00 грн.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
У зв`язку із чим суд вважає з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 209-265, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. ст. 203, 512, 639, 1048, 1054, 1055, пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України,-

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором № 5016320 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04.10.2024 року, який укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в розмірі 37970 гривень 37 копійок, яка складається з:
- 10999 гривень 97 копійок — основна сума кредиту;
- 26970 гривень 40 копійок — заборгованість за процентами.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати на сплату судового збору в розмірі 2124 гривні 89 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження: Україна, 03045, місто Київ, вулиця Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2).

Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ). .
Суддя:	  	А.  О.  Тимошенко