ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026  м.Дніпро справа №904/7562/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач)
суддів: Демчини Т.Ю., Кошлі А.О.
з секретарем судового засідання Кахикало А.С.
розглянув апеляційну скаргу Приватного підприємства «Нафтатранссервіс» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області про забезпечення позову від 02.01.2026 (суддя Євстигнеєва Н.М.) у справі 
за позовом Керівника Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області в особі Лозуватської сільської ради, с. Лозуватка, Дніпропетровська область
до Приватного підприємства «Нафтатранссервіс», м. Кривий Ріг
про стягнення 90 475 грн 00 коп.

за участю представників сторін:
від скаржника: Матвєєва Марина Олександрівна (в залі суду)
прокурор: Богомол Олена Михайлівна (в залі суду)

ВСТАНОВИВ:
Керівник Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Приватного підприємства «Нафтатранссервіс» коштів за непоставлений товар за Договором №37 від 28.04.2023 у розмірі 90 475 грн 00 коп.
В обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначав, що за результатами закупівлі між Лозуватською сільською радою та ПП «Нафтатранссервіс» укладено договір про закупівлю №37 від 28.04.2023, згідно якого постачальник зобов`язується передати замовнику паливно-мастильні матеріали (талони): бензину А-95 та дизельне пальне Євро (Товар) з використанням талонів, а замовник зобов`язується оплачувати його в порядку та на умовах, визначених у договорі. Загальна сума договору становить 941 880 грн 00 коп., у т.ч. ПДВ 156 980 грн 00 коп. Строк поставки товару до 31.12.2023. Лозуватською сільською радою здійснено оплату на суму 941 880 грн 00 коп. згідно з платіжною інструкцією №380 від 12.05.2023. На виконання умов договору відповідачем було отоварено талонів всього на 14020 л бензину А-95 на 4095 л дизельного палива. Починаючи з кінця 2024 року, виявилось, що талони торгової марки АВІАС, які були надані постачальником на паливно-мастильні матеріали, не забезпечені товаром та відпуск товару перестав здійснюватися.
Оскільки позивач оплатив вартість товару, однак відповідач товар покупцю у повному обсязі не передав, прокурор просив стягнути з відповідача кошти за недопоставлений товар за договором №37 від 28.04.2023, що становить 140 л бензину А-95 на суму 6580 грн та 1785 л дизельного палива на суму 83 895 грн, всього 90 475 грн.
Разом з позовною заявою прокурор подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Приватного підприємства «Нафтатранссервіс», що знаходяться на всіх відкритих рахунках у банківських та інших фінансово-кредитних установах, а також рахунках, які будуть відкриті після винесення ухвали, в межах ціни позову 90 475 грн 00 коп.
Заява обґрунтована тим, що у випадку не застосування заходів забезпечення позову, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2026 задоволено заяву керівника Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області про вжиття заходів до забезпечення позову. Накладено арешт на грошові кошти Приватного підприємства «Нафтатранссервіс», що знаходяться на всіх відкритих рахунках у банківських та інших фінансово-кредитних установах, а також рахунках, які будуть відкриті після винесення ухвали, в межах ціни позову 90 475 грн 00 коп., до набрання рішенням у цій справі законної сили.
13.01.2026 Приватне підприємство «Нафтатранссервіс» подало апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2026 у справі, у якій просить скасувати ухвалу про вжиття заходів до забезпечення позову у справі, відмовити у задоволенні заяви керівника Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області про вжиття заходів забезпечення позову.
Апелянт вказує, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову фактично підміняє собою судове рішення по суті спору, оскільки задоволення заяви про забезпечення позову ґрунтується виключно на обставинах невиконання відповідачем грошового зобов`язання, що є предметом дослідження під час розгляду справи по суті.
Заява прокурора про забезпечення позову не містить жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду (зменшення обсягу ліквідних активів, відчуження майна, виведення коштів тощо). Усі доводи заявника ґрунтуються виключно на припущеннях щодо ймовірного ухилення відповідача від виконання рішення у майбутньому.
Посилання прокурора на факт неповернення попередньої оплати за договором становить зміст позовних вимог і підлягає встановленню та оцінці судом виключно під час розгляду справи по суті, а тому такі обставини не можуть вважатися достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
Заявником не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у даній справі. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач, який наразі продовжує здійснювати господарську діяльність, має намір ухилятися від виконання судового рішення або вчиняє перешкоди у його виконанні.
Вжиті судом заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача, що знаходяться на всіх відкритих та майбутніх рахунках, є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та порушують принцип збалансованості інтересів сторін, оскільки фактично унеможливлюють здійснення підприємством поточної господарської діяльності, виконання зобов`язань перед іншими контрагентами, сплату податків та виплату заробітної плати.
02.02.2026 Криворізькою центральною окружною прокуратурою подано відзив на апеляційну скаргу, у якому прокурор зазначає, що заява про забезпечення позову містила не лише посилання на неповернення коштів, а й докази недобросовісної поведінки Приватного підприємства «Нафтатранссервіс», яка полягає в ухилення від проведення взаємозвірки (6 листів сільської ради), зміну позиції щодо підстав неповернення коштів (спочатку – закінчення строку договору, згодом – відсутність обліку талонів), неналежний бухгалтерський облік проданих талонів. Крім того, договір поставки №01-22Т від 22.12.2022, який укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю «НК Газсервіс», яким відповідач підтверджував спроможність виконання зобов`язань, укладено з пов`язаною особою, засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «НК Газсервіс» є ОСОБА_1 , який є директором Приватного підприємства «Нафтатранссервіс», а засновник ОСОБА_2 є співзасновником обох підприємств, що свідчить про реальну можливість виведення коштів. У справах про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення (постанови Верховного Суду у справах №905/448/22, №917/805/23, №916/409/21, №916/2359/23, №922/1344/23, №916/3686/22, №922/3929/23), чого апелянтом не зроблено.
Обраний захід – арешт грошових коштів виключно в межах ціни позову 90 475 грн 00 коп. – є співмірним та адекватним, оскільки прокурором враховано наявність у відповідача нерухомого майна, вартість якого значно перевищує суму позову, що унеможливлювало накладення арешту на нерухомість. Суд першої інстанції вірно встановив, що арешт коштів у межах суми боргу не призводить до зупинення господарської діяльності підприємства, оскільки майно не вилучається, а лише обмежується можливість розпорядження ним. Ухвала не підміняє судове рішення по суті, оскільки практика Верховного Суду щодо неприпустимості підміни стосується випадків тотожності заходів забезпечення заявленим позовним вимогам, чого у даній справі немає. За таких обставин прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2026 – без змін.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Нафтатранссервіс», витребувано матеріали справи №904/7562/25 з Господарського суду Дніпропетровської області. Розгляд справи №904/7562/25 призначено у судовому засіданні на 04.02.2026 на 14:30 год.
Розгляд справи, який призначений у судовому засіданні на 04.02.2026 не відбувся у зв`язку з ненадходженням матеріалів справи з Господарського суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2026 відкладено розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «Нафтатранссервіс» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2026 у справі до 11.02.2026 на 16:15 годину.
У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, заслухавши представників сторін, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів встановила наступне.
Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.
Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.
Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, які передбачені Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанов останнього, зокрема, від 24.10.2022 у справі №916/950/22 та від 15.05.2019 у справі №910/688/13.
З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосування останніх знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (пункт 46, 47 постанови).
Колегія суддів враховує, що предметом спору у даній справі є, вимога майнового характеру, яка полягає у стягненні з Приватного підприємства «Нафтатранссервіс» коштів за непоставлений товар за договором №37 від 28.04.2023 у розмірі 90 475 грн 00 коп. Водночас, за доводами апелянта, позовні вимоги, які є предметом спору у цій справ, не є безспірними і потребують доведення прокурором.
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Отже, звертаючись із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, заявник повинен довести за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів той факт, що грошові кошти, наявні у відповідача станом на момент пред`явлення позову, можуть зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання рішення в результаті об`єктивних (незадовільний фінансовий стан, наявність невиконаних безспірних зобов`язань, відкритих виконавчих проваджень щодо відповідача тощо) або суб`єктивних (вчинення відповідачем умисних дій, направлених на приховування грошових коштів або вчинення інших дій з метою уникнення майнової відповідальності та перешкоджанню законному стягненню грошових коштів) причин.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України.)
За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.)
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
В обґрунтування заяви про застосування забезпечення виконання рішення суду керівник Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області послався на те, що невжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог у даній справі.
Між тим, апеляційний господарський суд зауважує, що у матеріалах оскарження ухвали місцевого господарського суду від 02.01.2026, відсутні та керівником Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області до суду першої інстанції не подано жодного доказу на підтвердження того, що Приватне підприємство «Нафтатранссервіс» перебуває у незадовільному фінансовому стані, має невиконані безспірні зобов`язання, виступає боржником у відкритих виконавчих провадженнях, вчиняє будь-які дії, спрямовані на приховування грошових коштів та уникнення майнової відповідальності, або здійснює підготовку до вчинення таких дій.
Натомість представниця апелянта у відповіді на відзив прокурора на апеляційну скаргу вказала, що застосовування заходів забезпечення позову у вигляді арешту рахунків суб`єкту підприємництва, яке відноситься до реального сектору економіки свідчить про надмірний тиск на підприємство та має на меті не виконання рішення, якщо таке буде прийнято на користь позивача, а більше спрямоване на нанесення шкоди його діловій репутації. 
Суд зазначає, що сам факт звернення із заявою про забезпечення позову прокурором в інтересах держави не звільняє його від обов`язку доведення обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування відповідних заходів, та не є підставою для відступу від принципів рівності сторін і змагальності процесу.
Враховуючи вище викладене, суд вважає, що всі доводи заяви керівника Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області про забезпечення позову щодо існування реальної загрози утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову ґрунтуються виключно на нічим не підтверджених припущеннях.
Аналогічний висновок стосовно того, що самі лише твердження заявника про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову викладено у постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №902/483/18 та від 12.06.2019 у справі №909/19/19.
Окрім викладеного, колегія суддів зазначає, що прокурором не було наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.
Колегія суддів вважає, що заява прокурора про вжиття заходів забезпечення позову не лише не підтверджена жодними доказами, але й не містить достатнього обґрунтування існування ризиків невиконання чи утруднення виконання майбутнього судового рішення у справі. Аналізуючи доводи заяви про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що така заява більше зводиться до дослідження можливих способів та порядку виконання майбутнього рішення, а не того, які обставини існують станом на момент звернення з заявою, що можуть ускладнити виконання рішення.
Згідно статті 76 Господарського процесуального України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з частиною 1 статті 86 цього ж кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України.)
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення зокрема є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України).
Колегія суддів вважає, що твердження, які викладені в апеляційній скарзі, ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, тоді як господарським судом при прийнятті ухвали неповно з`ясовано обставини, що маються значення для справи, а висновки, які викладені в оскаржуваній ухвалі не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим, прийнята ним ухвала підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову.
Керуючись статтями 269, 275, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Нафтатранссервіс» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2026 - задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2026 – скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви керівника Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області про забезпечення позову
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду. Якщо у судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення, або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.02.2026.

Головуючий суддя О.І. Кучеренко

судді Т.Ю. Демчина 

А.О. Кошля