Справа № 216/184/26 
Провадження № 2/216/1971/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року місто Кривий Ріг
Дніпропетровської області 

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Онопченка Ю.В., 
за участю:
секретаря судового засідання Авшаряна С.О., 
позивача ОСОБА_1 , 
представника відповідача Ліфшиць З.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Рудана» Криворізької міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

13 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Рудана» Криворізької міської ради (далі – КП «ТРК «Рудана» КМР) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовна заява мотивована тим, що позивач працював водієм у КП «ТРК «Рудана» з 02 листопада 2023 року, та наказом № 380 від 28 листопада 2025 року був звільнений на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вважає звільнення незаконним, оскільки наказ № 93 про оголошення догани від 10.03.2025 виданий з надуманих підстав. Його вина у пошкодженні бампера не була встановлена, адміністрація підприємства не доводила до водіїв повноваження ОСОБА_2 , тому він не повинен доповідати останнього, тоді як про виявленні пошкодження позивач повідомив свого керівника старшого водія ОСОБА_3 . 
У спірному наказі зазначено, що 21 листопада 2025 року позивач наніс удар головою в обличчя ОСОБА_4 , що не відповідає дійсності, оскільки на відео видно, що охоронець ОСОБА_4 сидів на лавці, побачивши його піднявся, кинувся на зустріч, перекривши шлях, що було для нього несподіванкою, ОСОБА_4 провокаційними діями створив конфліктну ситуацію, позивач навмисного удару головою не наносив. Від розпису у журналі позивач не відмовлявся, відповів ОСОБА_4 , що як повернеться з виїзду розбереться. Звертає увагу на те, що не лише він не розписується у журналі, але адміністрація підприємства вбачає порушення тільки зі сторони позивача. 
Крім того, у листопаді 2024 року позивач тимчасово керував автомобілем Пежо 307, який йому ніхто не передавав у справному стані, там не працював датчик палива, за що йому було винесено попередження, з яким він також не погоджується. 
Посилаючись на вищевказані обставини позивач просив суд поновити його на роботі водієм КП «ТРК «Рудана», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 листопада 2025 року до дня поновлення на роботі. 
13 лютого 2026 року представниця відповідача ОСОБА_5 звернулась до суду з відзивом на позов. Як на підставу заперечень посилалася на те, що з 02 листопада 2023 року позивач працював водієм в КП «ТРК «Рудана», та за час роботи на підприємстві неодноразово порушував трудову дисципліну, не виконував накази керівництва, в нього склались складні стосунки з операторами та журналістами підприємства. 
Позивачем свідомо приховуються факти, за яких наказ про оголошення догани № 93 від 10.03.2025 було видано, а саме: порушення водієм ОСОБА_1 ст. 130 КЗпП, пп. 2.3, 2.4, 2.5, 2.6 робочої інструкції водія. Відповідно до наказу № 382 від 31.10.2024 за позивачем було закріплено автомобіль Пежо 307, державний номер НОМЕР_1 .
05.08.2024 ОСОБА_2 призначено відповідальною особою за безпеку дорожнього руху на підприємстві, про що було оповіщено всіх водіїв КП «ТРК «Рудана» безпосереднім керівником ОСОБА_1 – Кудіною Г.О., начальником відділу з кадрових питань та побуту Брусник І.М.
Спірний наказ не був оскаржений позивачем в судовому порядку, та станом на теперішній час строк його оскарження закінчився. 
Щодо посилань позивача на стягнення у вигляді попередження від 21.11.2024, вказує, що 21.11.2024 КП «ТРК «Рудана» винесено Розпорядження про недопустимість повторення ситуації із несправністю автомобіля Пежо 307, державний номер НОМЕР_1 , під час прийняття якого позивач розписався та в подальшому не повідомив відповідальну особу про будь-які несправності зазначеного автомобіля.
07.06.2024 КП «ТРК «Рудана» винесено Наказ № 212 «Про організацію роботи автотранспорту на підприємстві», відповідно до якого встановлено з 10.06.2024, в тому числі: зобов`язати водіїв після закінчення робочого дня здавати ключі від автомобіля та гаражного боксу на службу охорони; службі охорони щодня під особистий підпис водія приймати та видавати ключі від автомобіля та гаражного боксу із зазначенням дати та часу приймання/видачі ключів. 
Відповідно до витягів з Журналу видачі та повернення ключів транспортного засобу (21.11.2025, 26.11.2025, 27.11.2025, 28.11.2025) ОСОБА_1 не розписувався за здачу та отримання ключів від службового транспорту, а 21.11.2025 взагалі відмовився від підпису. 
21.11.2025 внаслідок відмови ОСОБА_1 від підпису у журналі видачі та повернення ключів транспортного засобу, охоронцем ОСОБА_6 було складено доповідну записку, та начальником відділу з кадрових питань та побуту на ім`я генеральної директорки КП «ТРК «Рудана» Паукової Г.І. складено доповідну записку. Внаслідок відмови позивача від проставлення підпису за отримання ключів від транспортного засобу, охоронцем ОСОБА_6 було зроблено нагадування та зауваження позивачу про обов`язок підпису, після чого останній розпочав сварку, та о 13:15 – 13:20 год наніс удар головою Малолєтку І.О., що було зафіксовано на камери відеоспостереження підприємства. 
Окрім цього, позивачем пропущений строк звернення до суду визначений статтею 233 КЗпП України. 
Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, пояснив, що за весь період роботи в КП «ТРК «Рудана» здійснив близько 2000 виїздів, та завжди добросовісно виконував свої обов`язки. З охоронцем ОСОБА_6 з першого дня не вітається, в них не склались відносини. Вранці він не розписався у журналі, сказав приїду розпишусь, коли повернувся проходив повз ОСОБА_6 , той вибіг йому на зустріч, наблизився, на що він хитнув вперед головою запитуючи «що ти хочеш», при цьому ОСОБА_6 не бив. 
Представниця відповідача  ОСОБА_5 просила суд відмовити позивачу в позові, із посиланням на заперечення викладенні у відзиві. 
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. 
Письмовими матеріалами справи встановлено, що наказом № 360 від 01 листопада 2023 року ОСОБА_1 прийнятий водієм з 02.11.2023 за основним місцем роботи в КП «ТРК «Рудана» (а.с.4).
Наказом № 293 від 05.08.2024 генеральної директорки КП «ТРК «Рудана» ОСОБА_7 , призначено відповідальною особою, за безпеку дорожнього руху на підприємстві інженера з комп`ютерних систем 1 категорії ОСОБА_8 . ОСОБА_9 забезпечити: проведення інструктажів для водії транспортних засобів з безпеки руху; постійне вдосконалення водіями навичок керування транспортними засобами з неухильним дотриманням Правил дорожнього руху; вивчення правил безпечної експлуатації та ремонту транспортних засобів; ведення виконавчої документації згідно до чинних вимог законодавства (а.с.57).
08 листопада 2024 року ОСОБА_1 під підпис був ознайомлений з Положенням про роботу водіїв КП «ТРК «Рудана», затвердженого генеральною директоркою КП «ТРК «Рудана» Пауковою Г. 06.11.2024. 
21 листопада 2024 року генеральною директоркою КП «ТРК «Рудана» Пауковою Г. винесено розпорядження, яким встановлено, що 15.11.2024 під час перевезення знімальної групи на відповідальну зйомку, службовий автомобіль, яким керував водій ОСОБА_1 зупинився через повну відсутність палива (доповідна ОСОБА_8 від 18.11.2024). Водій надав пояснення, що в автомобілі не працює датчик топлива, а сам автомобіль йому малознайомий (пояснювальна ОСОБА_1 від 18.11.2024). У зв`язку з вищенаведеним, попередити ОСОБА_1 про недопустимість повторення такої ситуації і можливі наслідки у випадку порушень вимог робочої інструкції водія та Положення про роботу водіїв КП «ТРК «Рудана» (а.с.59). 
Відповідно до наказу № 93 від 10.03.2025 генеральної директорки КП «ТРК «Рудана» Паукової Г., ОСОБА_1 оголошено догану. Встановлено, що 04 березня 2025 року ОСОБА_2 , відповідальний за контроль технічного стану автомобілів підприємства, виявив пошкодження переднього бамперу (відламаний шматок) у автомобіля Peugeot 307 № 769-84 АВ. Водію ОСОБА_1 було запропоновано надати письмове пояснення щодо причин і термінів пошкодження. В письмових поясненнях ОСОБА_1 , які він надав 07.03.2025 на повторну вимогу ОСОБА_2 , не вказані ні дата пошкодження, ні її причини; зазначено: «Ймовірно, пошкодження сталося під час парковки на зйомках». Про пошкодження автомобіля ОСОБА_1 нікого не повідомляв, ніяких заходів з усунення пошкодження не вживав. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 139 КЗпП України, пп. 2.3, 2.4, 2.5, 2.6 робочої інструкції водія, пп. 3, 4, 5, 6 розділу «Під час роботи водій:» Положення про роботу водіїв КП «ТРК «Рудана» (а.с.6).
Згідно відомостей акту від 24.11.2025 № 3 Про перегляд матеріалів зовнішнього відеоспостереження за 21.11.2025 КП «ТРК «Рудана», 24.11.2025 при перегляді матеріалів зовнішнього відеоспостереження, ми побачили, що 21.11.2025 о 13:10 год на прохідній телерадіокомпанії до водія ОСОБА_1 підійшов охоронник ОСОБА_6 , під час розмови з яким ОСОБА_1 наніс останньому головою удар в обличчя, потім пішов до приміщення телерадіокомпанії (а.с.47).
У Журналі видачі та повернення ключів транспортного засобу КП «ТРК «Рудана» зазначено, що 21.11.2025 ОСОБА_1 відмовився від підпису, а за 26.11.2025, 27.11.2025, та 28.11.2025 відсутні підписи ОСОБА_1 (а.с.64-67).
Наказом № 380 від 28.11.2025 в.о. генеральної директорки КП «ТРК «Рудана» Зінченко І. звільнено водія ОСОБА_1 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 
Вище названим наказом з`ясовано, що ранком 21.11.2025 водій ОСОБА_1 взяв на прохідній підприємства ключі від службового автомобіля та гаражного боксу і відмовився розписатися за їх отримання в журналі «Обліку видачі ключів», не зважаючи на правомірну вимогу чергового охоронника ОСОБА_6 . 
В той же день, о 13:10 год, під час розмови біля вхідних воріт телерадіокомпанії, ОСОБА_1 наніс удар головою в обличчя ОСОБА_6 .
Протягом 2 років роботи на КП «ТРК «Рудана», ОСОБА_1 систематично порушує правила внутрішнього трудового розпорядку, робочої інструкції водія, Правила роботи водія, накази по підприємству, що підтверджується дисциплінарними стягненнями: доганою (наказ від 01.02.2024 № 62), попередженням (розпорядження від 21.11.2024).
На теперішній час ОСОБА_1 має догану за наказом № 93 від 10.03.2025, термін якої не сплив. 
ОСОБА_1 не є членом профспілкової організації КП «ТРК «Рудана». 
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги: ст. 139 КЗпП України, пп. а, б, п. 7 розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, Наказу № 212 від 07.06.2024 «Про організацію роботи автотранспорту підприємства», робочої інструкції водія щодо поведінки під час конфліктної ситуації, Положення про роботу водіїв щодо вимоги про отримання/здавання ключів від автомобілів та гаражних боксів під підпис та поведінки під час конфліктної ситуації. 
ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом 28.11.2025 (а.с.5).
Оглянутим у судовому засіданні диском зовнішнього відеоспостереження підтверджено факт нанесення ОСОБА_1 удару головою в обличчя ОСОБА_6 . 
Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової та технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Частинами 1, 2 статті 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. 
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). 
Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі через поштове відділення 27.12.2025, оскаржує наказ про звільнення від 28.11.2025, з яким ознайомився в той же день, а тому останнім не було порушено строк звернення до суду визначений статтею 233 КЗпП України, на що у відзиві вказував представник відповідача. 
Наказ про звільнення позивачем не оскаржувався. 
Пунктом 1 ч. 1 ст. 147 КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана чи звільнення.
Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (частина 1 статті 147-1 КЗпП України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.
Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 22.05.2020 у справі № 761/33628/16, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків.
Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (стаття 148 КЗпП України).
Слід зазначити позицію Верховного Суду України у справі № 331/2395/20, що саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
З перелічених норм закону вбачається, що для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають із правил внутрішнього трудового розпорядку.
Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними та поведінкою правопорушника.
При вирішенні питання про правомірність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності підлягає з`ясуванню, у чому конкретно проявилось порушення трудової дисципліни, чи додержані власником або уповноваженим ним органом, передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи правомочним органом накладено дисциплінарне стягнення, чи не закінчився для цього встановлений строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при обранні виду стягнення ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість (постанова Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 461/8132/17).
Оцінивши в сукупності показання сторін, письмові матеріали справи суд вважає, що відповідач, як роботодавець, виконав належним чином свій обов`язок щодо надання доказів наявності фактів винного вчинення позивачем дисциплінарного проступку.
Так, надані стороною відповідача докази свідчать про наявність вини у діях позивача щодо систематичного порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, робочої інструкції водія, Правил роботи водія, наказів по підприємству.
У зв`язку із вчиненням позивачем протягом року повторно дисциплінарного проступку, наказом виконуючої обов`язки директорки КП «ТРК «Рудана» ОСОБА_10 від 28.11.2025 № 380 позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку з систематичним невиконанням обов`язків покладених на цього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок (постанова Верховного Суду від 09.12.2021 у справі № 489/58/20).
Для звільнення за систематичність невиконання обов`язків необхідна наявність таких умов: 1) порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складниками трудової функції працівника чи випливають із правил внутрішнього трудового розпорядку; 2) невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно чи з необережності; 3) невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків є систематичним; 4) може бути враховано тільки дисциплінарні та громадські стягнення, які накладають трудові колективи й громадські організації відповідно до їх статутів; 5) з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Отже, для законного звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП повинно бути дотримано перелічені умови, що і було здійснено відповідачем.
У постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 640/15754/19 визначено, що єдиною належною обставиною, яка свідчить про систематичність вчинення працівником дисциплінарного проступку, є чинне рішення керівника відповідного органу (наказ) про накладення на працівника дисциплінарного стягнення за таке порушення. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України).
Станом на 28.11.2025, день винесення спірного наказу, позивач мав догану за наказом № 93 від 10.03.2025, термін якої не сплив. 
Таким чином суд вважає, що за встановлених обставин позивача було правомірно звільнено з посади водія, тому відсутні підстави для поновлення його на роботі. 
Інша вимога щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, також не підлягає задоволенню так як вона є похідною від вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні якої суд відмовив. 
Судом не приймаються до уваги грамоти позивача, оголошення подяки з попереднього місця роботи тощо, оскільки вказані характеристики оцінюються у сукупності з усіма матеріалами справи, та не містять доказів на підтвердження заявлених ним вимог в межах розгляду даної справи. 
Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Зазначені норми права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна зазначити суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20).
Не доведеність позовних вимог як самостійна підстава для відмови у задоволені позовних вимог є усталеною правовою позицією Верховного Суду, зокрема визначена у постанові від 29.06.2021 по справі № 916/2040/20, за змістом якої відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Таким чином, розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів сторонами, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог щодо порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту, а тому наведене зумовлює відмову у позові.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд –

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Рудана» Криворізької міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу– відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повне рішення суду складено 22 квітня 2026 року. 

Суддя        Ю.В.Онопченко