КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 362/6592/20 Головуючий у суді першої інстанції - Медведєв К.В.
Номер провадження № 22-ц/824/5965/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Марченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Медведєва К.В., у місті Васильків, у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у справі № 362/6592/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 , про стягнення орендної плати та неустойки та визнання договорів дарування недійсними, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договорів удаваними правочинами, виданих 12 жовтня 2023 року Васильківським міськрайонним судом Київської області,-
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила суд визнати виконавчі листи у справі № 362/6592/20, видані 12 жовтня 2023 року Васильківським міськрайонний судом Київської області такими, що не підлягають виконанню.
Заява мотивована тим, що 27 жовтня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення у справі № 362/6592/20, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року, яким стягнув з неї на користь ОСОБА_3 заборгованість з орендної плати за договором оренди від 31 жовтня 2018 року в сумі 763 583,50 грн, неустойку в розмірі подвійної плати за користування об`єктами оренди за час прострочення їх повернення в сумі 9 045 764,91 грн, визнав недійсними договори дарування земельних ділянок. 
Постановою Верховного Суду від 15 березня 2023 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області та постанова Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року змінено в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування об`єктами оренди за час прострочення їх повернення та зменшив розмір неустойки з 9045764,91 грн до 763 583,50 грн, в іншій частині рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.
В заяві зазначено, що 12 жовтня 2023 року Васильківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист у цій справі про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 заборгованості з орендної плати за договором оренди від 31 жовтня 2018 року в сумі 763 583,50 грн. У цей же день Васильківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист у цій справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойки в розмірі подвійної плати за користування об`єктами оренди за час прострочення їх повернення в сумі 763 583,50 грн.
Заявник стверджує, що вказані виконавчі листи видано з порушенням ст. 431 ЦПК України, оскільки судом помилково видано два виконавчих листа замість одного. Тому такі виконавчі листи підлягають визнанню такими, що не підлягають виконанню на підставі ст. 432 ЦПК України. 
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , посилався на те, що нею не було наведено підстав припинення зобов`язань за виконавчими листами та не надано доказів такого припинення, а також зазначив, що за одним рішенням суду може бути видано декілька виконавчих документів.
Однак такі висновки є необґрунтованими та суперечать вимогам процесуального законодавства. Відповідно до норм ЦПК України за одним рішенням суду та за одним характером вимог видається один виконавчий лист, тоді як видача кількох виконавчих листів допускається лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 431 ЦПК України. У цій справі рішенням суду передбачено стягнення грошових коштів з одного відповідача на користь одного позивача, без необхідності виконання рішення у різних місцях чи здійснення різних виконавчих дій, оскільки йдеться про одну виконавчу дію - стягнення грошових коштів.
Отже, суд мав видати один виконавчий лист про стягнення заборгованості з орендної плати та неустойки, а не два окремі виконавчі листи. Неврахування цих обставин призвело до постановлення незаконної ухвали.
Посилання суду першої інстанції на те, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року та постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 362/6592/20 є різними та окремими рішеннями, які підлягають самостійному виконанню, є необґрунтованим, оскільки постанова суду касаційної інстанції лише змінила рішення суду попередніх інстанцій, а не створила нового самостійного предмета виконання.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив. 
Сторони у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи не з`явилися (а.с. 102, 106-111). 
У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
З огляду на вказане, врахувавши передбачені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду цієї справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатність наявних у справі матеріалів для її розгляду, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що Васильківський міськрайонний суд Київської області 27 жовтня 2021 року ухвалив рішення у справі № 362/6592/20, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість з орендної плати за договором оренди від 31 жовтня 2018 року в сумі 763 583,50 грн, неустойку в розмірі подвійної плати за користування об`єктами оренди за час прострочення їх повернення в сумі 9 045 764, 91 грн, визнав недійсними договори дарування земельних ділянок.
Верховний Суд 15 березня 2023 року ухвалив постанову, якою рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року змінено в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування об`єктами оренди за час прострочення їх повернення та зменшив розмір неустойки з 9 045 764, 91 грн до 763 583, 50 грн, в іншій частині рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.
12 жовтня 2023 року Васильківським міськрайонним судом Київської області на виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області в тій частині, яка набрала законної сили видано виконавчий лист у цій справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості з орендної плати за договором оренди від 31 жовтня 2018 року в сумі 763 583,50 грн.
12 жовтня 2023 року Васильківським міськрайонним судом Київської області на виконання постанови Верховного Суду видано виконавчий лист в частині, яка змінена судом касаційної інстанції судових рішень першої та апеляційної інстанцій, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойки в розмірі подвійної плати за користування об`єктами оренди за час прострочення їх повернення в сумі 763 583, 50 грн.
Районний суд зазначив, що з ч. 1 ст. 431 ЦПК України випливає, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року у справі № 362/6592/20, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року, має бути виконане на підставі виконавчого листа.
Також рішення Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 362/6592/20, яким змінено рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області та постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року, має бути виконане на підставі виконавчого листа.
Розглянувши подану  ОСОБА_1 заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що  виконавчі листи, видані Васильківським міськрайонним судом Київської області 12 жовтня 2023 року у справі №362/6592/20 відповідають вимогам ЦПК України, та не є такими, що видані помилково та з матеріалів справи не випливає, що обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням чи добровільним виконанням. Тобто правові підстави для визнання виконавчих листів таким, що не підлягають виконанню, відсутні, а відтак заява задоволенню не підлягає.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Статтею 129-1Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Тобто, за загальним правилом діє презумпція обов`язкового виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Втім, чинним законодавством передбачено випадки, в яких виконання остаточного судового рішення може відтерміновуватися (відстрочення чи розстрочення судового рішення) або взагалі не відбутися, наприклад у зв`язку з його скасуванням за нововиявленими обставинами або визнанням виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Так, відповідно до частин першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: процесуально-правові та матеріально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про відсутність чи припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20 (провадження № 61-10482ав21) та від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001 (провадження № 61-1762ав22).
Серед підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, окреслених законодавцем в частині другій статті 432 ЦПК України, звертає на себе увагу вжите парламентом словосполучення "з інших причин".
Наведене свідчить, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, а не лише ті, які прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.
Встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області 27 жовтня 2021 року у справі № 362/6592/20, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість з орендної плати за договором оренди від 31 жовтня 2018 року в сумі 763 583,50 грн, неустойку в розмірі подвійної плати за користування об`єктами оренди за час прострочення їх повернення в сумі 9 045 764, 91 грн, визнав недійсними договори дарування земельних ділянок.
Постановою Верховного Суду від 15 березня 2023 року у вказаній справі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року змінено в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування об`єктами оренди за час прострочення їх повернення та зменшив розмір неустойки з 9 045 764, 91 грн до 763 583, 50 грн, в іншій частині рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.
12 жовтня 2023 року Васильківським міськрайонним судом Київської області на виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області в тій частині, яка набрала законної сили видано виконавчий лист у цій справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості з орендної плати за договором оренди від 31 жовтня 2018 року в сумі 763 583,50 грн.
12 жовтня 2023 року Васильківським міськрайонним судом Київської області на виконання постанови Верховного Суду видано виконавчий лист в частині, яка змінена судом касаційної інстанції судових рішень першої та апеляційної інстанцій, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойки в розмірі подвійної плати за користування об`єктами оренди за час прострочення їх повернення в сумі 763 583, 50 грн.
Подаючи апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилався на те, що відповідно до норм ЦПК України за одним рішенням суду та за одним характером вимог видається один виконавчий лист, тоді як видача кількох виконавчих листів допускається лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 431 ЦПК України. 
У зазначеній категорії справ саме на суд на підставі наданих сторонами доказів покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У постанові від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20 Верховний Суд наголосив на необхідності застосування стандартів доказування та зауважив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від стандарту "достатність доказів", підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).
Разом з тим, ні ОСОБА_1 , ні її представником ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виконавчі листи у справі № 362/6592/20, видані 12 жовтня 2023 року Васильківським міськрайонний судом Київської області є такими, що не підлягають виконанню.
Крім того, судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для визнання виконавчих листів у справі № 362/6592/20, виданих 12 жовтня 2023 року Васильківським міськрайонний судом Київської області є такими, що не підлягають виконанню.
Посилання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на те, що видача кількох виконавчих листів допускається лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 431 ЦПК України, тому виконавчі листи у справі № 362/6592/20, видані 12 жовтня 2023 року Васильківським міськрайонний судом Київської області є такими, що не підлягають виконанню колегія суддів оцінює критично, оскільки передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України). Жодної із вказаних підстав не було доведено апелянтом, а також не було встановлено судом апеляційної інстанції.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ні ОСОБА_1 , ні її представником ОСОБА_2 не названо суду підстав для припинення зобов`язань, про які йдеться у вказаних виконавчих листах та не надано доказів такого припинення зобов`язань.
Разом з тим, 12 жовтня 2023 року Васильківським міськрайонним судом Київської області на виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області в тій частині, яка набрала законної сили видано виконавчий лист у цій справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості з орендної плати за договором оренди від 31 жовтня 2018 року в сумі 763 583,50 грн, а інший виконавчий лист видано від 12 жовтня 2023 року Васильківським міськрайонним судом Київської області на виконання постанови Верховного Суду в частині, яка змінена судом касаційної інстанції судових рішень першої та апеляційної інстанцій, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойки в розмірі подвійної плати за користування об`єктами оренди за час прострочення їх повернення в сумі 763 583, 50 грн.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 386, 389, 432 ЦПК України, Київський апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2025 року, залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Текст постанови виготовлено 18 березня 2026 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді : Т.Ц.Кашперська
В.О.Фінагеєв