ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/4707/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Погорелової О.В 
при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Виконувача обов`язків керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави, в особі Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області 	
до 	фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича 	
про 	відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом звільнення об`єкта водного фонду 	
за участю представників учасників справи:

прокурор - Стецюк Т.І.
позивача - не з`явився
відповідача - Зеленський М.С., 

ВСТАНОВИВ:

Виконувач обов`язків керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області (далі - позивач) з позовом до фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича (далі - відповідач) в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 05.02.2026, просить суд відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом зобов`язання фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича звільнити водний об`єкт – "Уплатнівське водосховище" загальною площею 111,3 га, з яких: 69,2491 га площа водного дзеркала, розташований на території Близнюківської територіальної громади Лозівського району Харківської області та земельну ділянку під ним, та повернути їх Близнюківській селищній раді Лозівського району Харківської області. Судові витрати прокурор просить суд покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ФОП Климбовський В.І. неправомірно використовує у своїй господарській діяльності водний об`єкт - Уплатнівське водосховище без правовстановлюючих документів, а отримані відповідачем дозвільні документи не дають підстав для використання земельної ділянки водного фонду.
Ухвалою суду від 05.01.2026 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.
21.01.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень відповідач вказує на те, що:
- у виниклих правовідносинах розпорядником земель під Уплатнівським водосховищем, що віднесено до земель державної власності, адже даний водний об`єкт разом з його притоками фактично розташовані на території трьох областей – Харківської, Дніпропетровської та Донецької, є відповідна місцева державна адміністрація, а не селищна рада, тобто, прокурор подав позов в інтересах неналежного позивача; 
- надані прокурором пояснення Сергеева А.В. від 22.12.2025, Куценка В.О. (без дати), протокол огляду місця події від 18.12.2025 (начебто проведено з 14:44 по 15:44) не можуть бути визнані належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами на підтвердження доводів прокурора; ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, на яку посилається прокурор, згідно положень ст.75 ГПК України - не є преюдиційним рішенням. При цьому, ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 01.04.2025 не встановлено факту вчинення ОСОБА_1 будь-яких протиправних дій та наявність його вини у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України; 
- стороні обвинувачення Климбовським В.І. під час досудового розслідування надано докази своєї невинуватості, зокрема, Режим рибогосподарської експлуатації Уплатнівського водосховища з терміном дії з 26.06.2018 по 31.12.2027, Дозволи на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 03.02.2020 за №№3 та 4 зі строком дії з 03.02.2020 по 02.02.2025;
- земельна ділянка під водосховищем не огороджена, до водного об`єкту мають доступ будь-які особи (доказів протилежного прокурором не надано), фактично відповідна земельна ділянка Климбовським В.І. використовується так само, як і будь-якими іншими громадянами (доступ вільний), проте у водосховищі вже не перший рік перебуває належні йому об`єкти тваринного світу, а він займається оформленням відповідних правовстановлюючих документів на землю;
- Климбовський В.І. 07.01.2026 звернувся до Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області із заявою про надання йому в оренду земельної ділянки під Уплатнівським водосховищем.
19.03.2026 відповідачем для долучення до матеріалів справи наданий лист Селищної ради від 11.03.2026 за №02-31/1047/2026 на окреслену вище заяву Климбовського В.І. від 07.01.2026, в якому зазначено, що за результатом розгляду звернення було прийнято рішення XCII сесія VІІІ скликання Близнюківської селищної ради №2770-VІІІ від 10 березня 2026 року "Про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою". Зокрема, пунктом 1.15 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 10.07 для рибогосподарських потреб орієнтовною площею до 85,0000 га, яка розташована поміж ділянок з кадастровими номерами 6320686500:03:001:0357 та 6320686500:03:001:0066 на території Уплатнівського старостинського округу Близнюківської селищної територіальної громади Лозівського району Харківської області, для подальшої передачі в оренду на конкурентних засадах. Рішення опубліковано на офіційному сайті Близнюківської селищної ради https://bliznjuki-selrada.gov.ua/rishennya-sesii-viii-sklikannya-15-07-55-17-12-2020/. Після розробки відповідної документацій із землеустрою та паспорта водного об`єкта буде розглядатися питання про продаж прав оренди на земельних торгах у порядку визначеному земельним та водним законодавством.
26.01.2026 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив в якій прокурор відхиляє заперечення відповідача проти позову та вказує на те, що:
- з матеріалів справи вбачається, що не спростовано відповідачем у відзиві, Уплатнівське водосховище розташоване на території Близнюківської селищної територіальної громади Лозівського району Харківської області. Доказів протилежного матеріали справи не містять. У тому числі, але не виключно зазначене підтверджується п. 2.1 режиму рибогосподарської експлуатації Уплатнівського водосховища та долученою до нього картою-схемою розташування цього водосховища, а також дозволами № 3 та № 4 від 03.02.2020. Крім того, з наявної в матеріалах справи заяви відповідача від 07.01.2026 вбачається, що останній звернувся саме до Близнюківської селищної ради з метою отримання в оренду земельної ділянки під Уплатнівським водосховище для рибогосподарських потреб. Зазначене вочевидь підтверджує факт обізнаності відповідача про власника земельної ділянки під спірним водосховищем. Твердження відповідача про можливу належність Уплатнівського водосховища до водосховищ загальнодержавного значення є лише безпідставним припущенням відповідача, що базується виключно на довільному тлумаченні ним норм матеріального права. Як зазначено самим же відповідачем, відповідно до ст. 5 ВК України, до водних об`єктів загальнодержавного значення належать: 1) внутрішні морські води, територіальне море, а також акваторії морських портів; 2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання; 3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали, крім каналів на зрошувальних і осушувальних системах), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків; 4) водні об`єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних. Тобто, до водосховищ загальнодержавного значення належать водосховища, що використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків. В свою чергу притоки всіх порядків стосуються виключно водосховищ загальнодержавного значення, що є очевидним зі змісту ст. 5 ВК України. Отже тлумачення норм цієї статті в частині визначення водних об`єктів загальнодержавного значення є чітким і однозначним та жодних додаткових роз`яснень не потребує. Натомість Уплатнівське водосховище розташоване повністю у межах Близнюківської селищної територіальної громади Лозівського району Харківської області;
- відповідач посилається на здійснення своєї діяльності на спірному водосховищі на підставі режиму рибогосподарської експлуатації цього водосховища та дозволів на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) № 3 та № 4 від 03.02.2020. Проте дана інформація не є новою та врахована прокурором при підготовці позову та аргументації позовних вимог. Про наявність зазначених документів зазначено безпосередньо у позові прокурора. Однак, предметом доказування в межах даної справи не є обставини отримання відповідачем дозвільних документів на використання водних біоресурсів. Предметом доказування є відсутність права використання саме водного об`єкта та земельних ділянок під ним.
26.01.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач відхиляє заперечення відповідача та вказує на те, що:
- доводи відповідача про те, що Близнюківська селищна рада є неналежним позивачем у даній справі, є юридично помилковими, такими, що не відповідають чинному земельному та водному законодавству України, а також фактичним обставинам справи, і зводяться до довільного тлумачення норм права. Відповідно до пункту 24 розділу X “Перехідні положення” Земельного кодексу України, з дня набрання чинності зазначеною нормою всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах територіальних громад, які не передані у постійне користування державним підприємствам, установам чи організаціям, у тому числі державним водогосподарським підприємствам, вважаються землями комунальної власності відповідних територіальних громад. Таким чином, для визначення належного розпорядника земельної ділянки законодавець прямо пов`язує правовий режим землі не з формальними твердженнями про “значення” водного об`єкта, а виключно з: фактом розташування земельної ділянки в межах територіальної громади; відсутністю рішення про передачу її у постійне користування державному водогосподарському підприємству. Земельна ділянка водного фонду під Уплатнівським водосховищем: не сформована як об`єкт цивільних прав; не має кадастрового номера; відсутня в Державному земельному кадастрі; не перебуває у постійному користуванні жодного державного водогосподарського підприємства; не є предметом будь-якого чинного правочину. Вказані обставини відповідачем не спростовані та підтверджуються матеріалами справи. За таких умов земельна ділянка в силу прямої норми закону належить до комунальної власності Близнюківської територіальної громади, а отже Близнюківська селищна рада є належним суб`єктом владних повноважень щодо розпорядження нею, а також належним позивачем, уповноваженим звертатися до суду з вимогами про усунення порушень прав власника та повернення майна;
- посилання відповідача на положення статті 5 ВК України та твердження про нібито “загальнодержавний характер” Уплатнівського водосховища не мають правового значення для вирішення спору, оскільки: класифікація водного об`єкта за значенням (загальнодержавний/місцевий) не тотожна визначенню форми власності земельної ділянки водного фонду під ним; навіть у разі віднесення водного об`єкта до загальнодержавного значення, це не змінює автоматично правового режиму земельної ділянки, якщо вона не передана у постійне користування державному підприємству; відповідач не надав жодного нормативно-правового акта, яким Уплатнівське водосховище було б віднесене до водних об`єктів загальнодержавного значення в установленому законом порядку. Твердження відповідача про нібито “розташування Уплатнівського водосховища на території трьох областей” є декларативними та недоведеними, оскільки: не підтверджені матеріалами Державного земельного кадастру; не підтверджені даними Державного водного кадастру; не підтверджені жодним офіційним картографічним матеріалом; не підтверджені рішеннями органів державної влади. Натомість наявні у справі матеріали свідчать про розташування спірного водного об`єкта в межах Близнюківської селищної територіальної громади, що і стало підставою для здійснення прокурором представництва інтересів держави в особі відповідного органу місцевого самоврядування. Отже, твердження відповідача про подання позову в інтересах неналежного позивача є необґрунтованими, такими, що суперечать закону та фактичним обставинам справи, і підлягають відхиленню судом;
- режим рибогосподарської експлуатації та дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів: не є правовстановлюючими документами; не посвідчують право користування водним об`єктом; не посвідчують право користування земельною ділянкою водного фонду; не замінюють договір оренди, укладений у порядку, визначеному земельним і водним законодавством. Відповідно до статті 14 Закону України “Про аквакультуру”, рибогосподарський водний об`єкт для здійснення аквакультури надається у користування виключно на умовах оренди. Отже, без укладення договору оренди водного об`єкта та земельної ділянки водного фонду здійснення аквакультури є неправомірним, незалежно від наявності у суб`єкта господарювання будь-яких дозволів у сфері використання біоресурсів. Відповідач підміняє правову природу спірних правовідносин, ототожнюючи: спеціальне використання водних біоресурсів із аквакультурою (рибогосподарською діяльністю, пов`язаною з вирощуванням та відтворенням риби). Такий підхід суперечить законодавству України, оскільки ці правовідносини мають різний предмет регулювання; регулюються різними нормативно-правовими актами; породжують різні правові наслідки;
- Близнюківська селищна рада Лозівського району Харківської області в повному обсязі підтримує позовні вимоги Лозівської окружної прокуратури та вважає необґрунтованими доводи відзиву відповідача. Позов у цій справі подано прокурором з метою захисту інтересів територіальної громади, як власника земельної ділянки водного фонду та відповідного водного об`єкта; у зв`язку з тривалим та неврегульованим користуванням об`єктом водного фонду без оформлення правовстановлюючих документів; у межах чинної на момент подання позову редакції статті 23 Закону України “Про прокуратуру”, яка прямо передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави в суді.
Відповідачем, у свою чергу, до суду були подані заперечення на відповіді на відзив прокурора та позивача.
01.04.2026 до суду від позивача надійшла заява, в якій позивач, у зв`язку з тим, що представник позивача перебуває на лікарняному та не має можливості з`явитися у судове засідання, а також з урахуванням того, що позиція позивача повністю викладена у матеріалах справи та позовні вимоги прокурора підтримуються у повному обсязі, просить суд розглянути справу за наявними матеріалами без участі представника позивача.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе вказану заяву задовольнити, оскільки брати участь у судовому засіданні, відповідно до ст. 42 ГПК України, є правом учасника справи, а не обов`язком, а обов`язковість явки в судове засідання представника позивача судом не визнавалась.
У судовому засіданні 02.04.026 прокурор підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.
Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, суд встановив наступне.
Як вказує прокурор у позовній заяві, Лозівською окружною прокуратурою в ході виконання функцій, передбачених ст. 131-1 Конституції України в ході досудового розслідування в кримінальному провадженні №12021226110000044 від 13.04.2021 встановлено, що поруч з земельною ділянкою кадастровим номером 6320686500:03:001:0952 поблизу с. Уплатне на території Близнюківської селищної територіальної громади Лозівського району Харківської області знаходиться водний об`єкт – “Уплатнівське водосховище”, з розташованою під ним земельною ділянкою загальною площею 111,3 га. Відомості про земельну ділянку не внесені до Державного земельного кадастру, а тому кадастровий номер щодо неї відсутній.
Оглядом місця події від 22.06.2021 встановлено, що біля водоймища встановлений металево-дерев`яний вагончик на колесах, який використовується для тимчасового проживання людей та інші споруди.
В подальшому встановлено, що ФОП Климбовський В.І. використовує вказаний водний об`єкт згідно режиму рибогосподарської експлуатації Уплатнівського водосховища розробленого ТОВ “НДО Укрекопроект” зі строком дії режиму з 26.06.2018 по 31.12.2027.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП Климбовський Віталій Ігорович, видами економічної діяльності вказаної юридичної особи є 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами (основний); 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; 46.34 Оптова торгівля напоями; 46.35 Оптова торгівля тютюновими виробами; 46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами; 46.37 Оптова торгівля кавою, чаєм, какао та прянощами; 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 03.12 Прісноводне рибальство; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.21 Роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах; 47.23 Роздрібна торгівля рибою, ракоподібними та молюсками в спеціалізованих магазинах.
Актами Державного агентства меліорації та рибного господарства у Харківській області (Харківський рибоохоронний патруль) складених за результатами планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері рибного господарства №18-0000-211 від 08.11.2019 та №30-000-270 від 24.12.2019 підтверджено використання ФОП Климбовським В.І. спірного водного об`єкту для рибогосподарської діяльності із штучного розведення, утримання та вирощування водних біоресурсів, зокрема прісноводних риб, а також їх вилов.
Згідно листа Уплатнівської сільської ради № 02-20/406 від 19.08.2020 користувачем водного об`єкта “Уплатнівське водосховище” є ФОП Климбовський В.І. та не сплачує кошти за користування водним об`єктом та земельною ділянкою, на якій він знаходиться.
Ухвалою Близнюківського районного суду від 01.04.2025 у справі №612/361/21 задоволене клопотання Климбовського В.І. про закриття кримінального провадження від 13.04.2021 № 12021226110000044 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, та звільнено його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Лозівським РВП ГУНП в Харківській області на адресу окружної прокуратури надано матеріали ЄО за № 25396 від 18.12.2025, з яких вбачається, що 18.12.2025 до Лозівського РВП ГУНП в Харківській області надійшла заява Сергєєва О.В. про те, що за заявник прийшов половити рибу на ставку біля с. Уплатне, де йому охоронець повідомив, шо це приватний ставок Климбовського. Також, оглядом місця події від 18.12.2025, який проведений слідчим СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, поблизу водоймища виявлено облаштоване місце перебування з тимчасовими господарськими спорудами та предметами побуту. Відповідно до письмових пояснень Куценка В.О. він, на прохання Климбовського Ігоря Володимировича, здійснював охорону ставку, який належить Климбовському Віталію Ігоровичу, поблизу с. Уплатне. Вдень 18.12.2025 Куценко В.О. побачив рибалку, якому повідомив, що можна ловити лише карася. Відповідно до письмових пояснень Сергєєва О.В. він 18.12.2025 він пішов до ставку поблизу с. Уплатне, де побачив тимчасову споруду, яка призначена для проживання охорони. Потім до нього підійшов охоронець, який повідомив, що заявник ловить рибу без дозволу та ставок перебуває в оренді Климбовського. 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по ФОП Климбовському Віталію Ігоровичу відсутнє право власності/користування на земельну ділянку. ФОП Климбовським В.І. у встановленому законодавством порядку не отримано будь-яких документів, які надають право на використання водного об`єкту та земельної ділянки, розташованої під ним.
Отже, відповідач здійснює свою рибогосподарську діяльність на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації водойми на спірному водному об`єкті неправомірно - без отримання водного об`єкта та земель водного фонду в користування та без погодження власника земельної ділянки.
Вказані обставини, на думку прокурора, свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів держави і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а у статті 13 Конституції України серед іншого визначено, що земля та водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого відповідні права здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у визначених межах.
Згідно зі статтею 6 ВК України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим.
До земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів (частина перша статті 58 ЗК України, стаття 4 ВК України).
Земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться (частини перша, друга статті 79 ЗК України).
Відповідно до статті 1 ВК України рибогосподарський водний об`єкт - це водний об`єкт (його частина), що використовується для рибогосподарських цілей.
Разом із тим спеціальним водокористуванням відповідно до частин першої, другої статті 48 ВК України є забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.
У статті 51 ВК України, якою урегульовано питання користування водними об`єктами на умовах оренди, передбачено, що у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми (частина перша); не підлягають передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб водні об`єкти, що: використовуються для питних потреб; розташовані в межах територій та об`єктів, що перебувають під охороною відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" (частина друга); водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України. Право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт (частина третя); водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства (частина четверта); надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища (частина п`ята); водні об`єкти надаються в користування на умовах оренди без обмеження права загального водокористування, крім випадків, визначених законом (частина шоста); умови використання водних об`єктів, розмір орендної плати та строк дії договору оренди визначаються у договорі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом (частина дванадцята).
Надання частин рибогосподарських водних об`єктів, рибогосподарських технологічних водойм, акваторій (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України в користування для цілей аквакультури регулюються Законом України "Про аквакультуру" (стаття 51 ВК України).
За визначенням термінів, наведеним у статті 1 Закону України "Про аквакультуру", аквакультура (рибництво) - сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів, ведення селекційно-племінної роботи, інтродукції, переселення, акліматизації та реакліматизації гідробіонтів, поповнення запасів водних біоресурсів, збереження їх біорізноманіття, а також надання рекреаційних послуг.
У статті 12 зазначеного Закону визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських, Київської і Севастопольської міських, районних, обласних рад у сфері аквакультури належать: надання в користування на умовах оренди частини рибогосподарського водного об`єкта, рибогосподарської технологічної водойми для цілей аквакультури відповідно до повноважень щодо розпорядження землями, встановлених ЗК України; здійснення інших повноважень відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону України "Про аквакультуру" рибогосподарський водний об`єкт для цілей аквакультури надається в користування на умовах оренди юридичній чи фізичній особі відповідно до ВК України.
Основні засади діяльності та державного регулювання в галузі рибного господарства, збереження та раціонального використання водних біоресурсів, порядок взаємовідносин між органами державної влади, місцевого самоврядування і суб`єктами господарювання, які здійснюють рибогосподарську діяльність у внутрішніх водних об`єктах України, внутрішніх морських водах і територіальному морі, континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні України та відкритому морі регулюються Законом України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів".
У статті 1 цього Закону визначено, зокрема, що водні біоресурси (водні біологічні ресурси) - сукупність водних організмів (гідробіонтів), життя яких неможливе без перебування (знаходження) у воді. До водних біоресурсів належать прісноводні, морські, анадромні та катадромні риби на всіх стадіях розвитку, круглороті, водні безхребетні, у тому числі молюски, ракоподібні, черви, голкошкірі, губки, кишковопорожнинні, наземні безхребетні у водній стадії розвитку, водорості та інші водні рослини.
Використання водних біоресурсів, які перебувають у стані природної волі, здійснюється в порядку загального і спеціального використання (стаття 25 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів").
Спеціальне використання водних біоресурсів здійснюється шляхом їх вилучення з природного середовища (крім любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування в межах та обсягах безоплатного вилову) і включає, зокрема промислове рибальство (частина перша статті 27 зазначеного Закону).
За змістом частини першої статті 34 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" суб`єкт рибного господарства (юридична чи фізична особа, яка провадить рибогосподарську діяльність відповідно до законодавства) мають право на користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів на недискримінаційних умовах у встановленому порядку.
Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 36 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" юридичні та фізичні особи мають право користуватися водними біоресурсами як об`єктами права власності Українського народу відповідно до Конституції України та цього Закону. Надання у користування рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) місцевого значення для провадження рибогосподарської діяльності здійснюється відповідно до закону.
Основні засади пріоритетного розвитку рибного господарства відповідно до статті 53 зазначеного Закону передбачають, зокрема пріоритетне надання в оренду водних об`єктів (їх частин) з низькою рибопродуктивністю суб`єктам господарювання, які займаються вирощуванням водних біоресурсів.
Комплексний правовий аналіз наведених вище норм свідчить, що законодавець розрізнив користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів, як окремими об`єктами користування. Можливості використання водних біоресурсів без обов`язкового отримання в установленому ЗК України порядку в користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), у тому числі і земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами), де здійснюється використання цих водних біоресурсів, чинним законодавством не передбачена. Таке використання водних біоресурсів є нерозривно пов`язаним з використанням зазначених рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), у тому числі і земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами).
Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №923/213/18, від 06.10.2021 у справі №914/1326/16, від 05.01.2022 у справі №908/2153/20.
Разом із тим порядок надання земель водного фонду у користування та припинення користування ними встановлюється земельним законодавством (стаття 85 ВК України).
За змістом частин четвертої, п`ятої статті 59 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.
Згідно з частиною першою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
У статті 122 ЗК України визначено, зокрема, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша). Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (частина п`ята).
Відповідно до пункту 24, яким згідно із Законом України від 28.04.2021 №1423-ІХ доповнено Розділ X "Перехідні положення" ЗК України, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зокрема що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук). З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.
Під час розгляду справи судом встановлено, що Близнюківською селищною радою Лозівського району Харківської області, яка є розпорядником земельних ділянок водного фонду, рішень про передачу ФОП Климбовському В.І. у користування земельних ділянок водного фонду, на яких розташовано об`єкт - Уплатнівське водосховище, не приймалося, договір з приводу передачі у власність чи користування цього водного об`єкта в комплексі із земельною ділянкою не укладався.
Натомість, за встановлених судом обставин, ФОП Климбовський В.І. у своїй господарській діяльності використовує земельні ділянки водного фонду, на яких розташовано цей водний об`єкт, на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації водного об`єкта (Уплатнівське водосховище) та дозволів на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), що не є правовстановлюючими документами, які надають право користування водними об`єктами чи землями водного фонду та не визначають правових підстав користування водним об`єктом.
Встановленими у справі фактичними обставинами неправомірного використання відповідачем водного об`єкта та земельних ділянок під ним, доведено факт порушення прав держави в особі Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, яка виконує функції власника спірного майна.
Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до норм ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ч. 1); власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2).
За змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти встановлене законом, тому не потребує доказування правового титулу. При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав.
Отже, відповідно до положень ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Згідно норм ч. 2 ст. 79 ЗК України право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.
З урахуванням змісту вищевказаних правових норм, вимога про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом звільнення водного об`єкту разом із зайнятими цим об`єктом земельними ділянками та його повернення у відання законного власника - є належним способом захисту інтересів держави.
Разом з цим, фактичне використання (зайняття) відповідачем водного об`єкта всупереч вимог законодавства, розглядається як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.
Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.07.2022 у справі № 906/170/20.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставин справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову як обґрунтованого, підтвердженого доданими до матеріалів справи доказами та не спростованого відповідачем.
При цьому суд зазначає, що надані відповідачем лист Селищної ради від 11.03.2026 за №02-31/1047/2026 на заяву Климбовського В.І. від 07.01.2026 та рішення Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області від 10.03.2026 "Про надання дозволу а виготовлення документації із землеустрою" не доводять факту використання відповідачем водного об`єкту на законних підставах.
Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа “Серявін проти України”, рішення від 10.02.2010).
Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -  

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом зобов`язання фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звільнити водний об`єкт – "Уплатнівське водосховище" загальною площею 111,3 га, з яких: 69,2491 га площа водного дзеркала, розташований на території Близнюківської територіальної громади Лозівського району Харківської області та земельну ділянку під ним, та повернути їх Близнюківській селищній раді Лозівського району Харківської області (64801, Харківська область, Лозівський район, смт Близнюки, вул. Незалежності, 39, код ЄДРПОУ 04400021).
Стягнути з фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоревича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, код ЄДРПОУ 02910108) 2 422,40 грн судового збору.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.
Прокурор - Лозівська окружна прокуратура Харківської області (64602, Харківська область, м. Лозова, вул. Богданівська, 17).
Позивач - Близнюківська селищна рада Лозівського району Харківської області (64801, Харківська область, Лозівський район, смт Близнюки, вул. Незалежності, 39, код ЄДРПОУ 04400021).
Відповідач - фізична особа-підприємець Климбовський Віталій Ігоревич ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Повне рішення підписано 13 квітня 2026 року. 

Суддя		О.В. Погорелова