КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа №758/6850/25	Головуючий у І інстанції: Войтенко Т.В.	
Провадження №33/824/307/2026		
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14січня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 05серпня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Подільського районного суду міста Києва від 05серпня 2025 рокуОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, вважаючи її незаконною. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, як і самого факту керування.
Стверджує, що у диспозиції ст.130 КУпАП закріплено, що відповідальність за вказане правопорушення настає в разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Проте, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , йому ставиться у провину керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а не в стані алкогольного сп`яніння.
Також зазначає, що порядок огляду з метою виявлення стану сп`яніння був порушений, оскільки працівники поліції не дотримались вимог положень ст.266 КУпАП, а також відповідних підзаконних актів, якими передбачено, що у разі відмови від проходження огляду чи не згоди водія із результатами огляду на місці зупинки, особа має право пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я.
Також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 самостійно та у межах встановленого законом двогодинного строку пройшов у КНП «КМНКЛ Соціотерапія» огляд на стан сп`яніння, за результатом якого було складено висновок про те, що він не перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Стверджує, що йому не було роз'ясненойого права та наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я.
Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що він був відсторонений від керування, а його транспортний засіб затриманий відповідно до вимог ст.ст. 265-1, 265-2 та ст.266 КУпАП.
За наслідками апеляційного розгляду просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану постанову Подільського районного суду міста Києва від 05.08.2025 рокускасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначає, що його захисником оскаржувана постанова була отримана лише 18.08.2025 року. Про результати розгляду ані йому, ані його захиснику відомо не було, оскільки захисник вважав, що засідання було відкладено у зв`язку із поданим клопотання. 
Суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи апелянта про поважність пропуску строків на апеляційне оскарження, оскільки обставини, на які посилається апелянт, підтверджуються матеріалами справи. 
З цих підстав суд задовольняє клопотання ОСОБА_1 та поновлює строк на апеляційне оскарження постанови Подільського районного суду міста Києва від 05.08.2025 року.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника Федченка В.В. на підтримку поданої апеляційноїскарги, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи та дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 27квітня 2025 року о 22 год. 05 хв. керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул.Кирилівська, буд. 99/1, корп. 3 в місті Києві з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови.В порушення п.2.5 ПДР України від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
За висновками суду, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується належними та допустимими доказами, а саме: 
- протоколомпро адміністративне правопорушення від 27.04.2025, складеного уповноваженою на те особою, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП та містить усі необхідні дані, на підставі яких суд встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
-відеозаписом з нагрудної відеокамери працівників патрульної поліції.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду про доведеність винуватостіОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як встановив суд першої інстанції, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення від 27.04.2025 року обставини відмови  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджуються відеозаписом з місця події, який долучений до протоколу і міститься в матеріалах справи та з якого вбачається, що поліцейськими, у зв`язку з встановленими ознаками сп`яніння, висунуто вимогуОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку. На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 відмовився від проходження такого.
Вказаний відеозапис суд обґрунтовано визнав належним та допустимим доказом у справі, оскільки він відображає обставини, які мали місце під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , зокрема вимогу про проходження огляду у встановленому законом порядку та відмову ОСОБА_1 від проходження такого огляду.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 ставиться у провину керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а не в стані алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки диспозиція ст.130 КУпАП також передбачає відповідальність за відмову особою, яка керує транспортним засобом з ознаками сп`яніння,від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Оскільки ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом з ознаками сп`яніння, в порушення п.2.5 ПДР України на вимогу працівників поліції відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Поряд з цим захисник стверджував, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин. Однак такі доводи не відповідають дійсності, оскільки як вбачається із наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, ОСОБА_1 керував транспортним засобом та заїхав у двір будинку, після чого до нього під`їхали працівники поліції, коли двигун іще працював, а ОСОБА_1 перебував на місці водія, та жодним чином не заперечував того, що він керував транспортним засобом за вказаних у протоколі обставин.
Також в доводах апеляційноїскаргисторона захистузазначає про те, щопрацівники поліції не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я та не забезпечили його доставку для проведення такого огляду.
Однак, як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, ОСОБА_1 хоч і не висловив конкретної відмови від проходження огляду, проте його конклюдентні дії фактично свідчили про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, а тому у працівників поліції не виникло обов`язку доставити його до «Соціотерапії» для проведення такого огляду.
Щодо доводів про те, що ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд у лікаря нарколога протягом 2 годин після зупинки транспортного засобу, то така обставина не має жодного доказового значення для правильного вирішення справи, оскільки водій відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, а також відмовився проїхати до закладу охорони здоров`я разом із поліцейськими, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, і є самостійним складом даного адміністративного правопорушення. 
З приводу доводів про те, що ОСОБА_1 працівниками поліції не роз`яснювались його права, то таке твердження не відповідає дійсності, оскільки протокол про адміністративне правопорушення містить дані про те, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП.
Та обставина, що ОСОБА_1 не був відсторонений працівниками поліції від керування транспортним засобом, не впливає на правильність прийнятого судом рішення.
З урахуванням викладеного, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначається в апеляційній скарзі.
Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Постанову Подільського районного суду міста Києва від 05серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Мосьондз