Справа №760/5456/24 2/760/2664/25	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,
за участю секретаря судового засідання Воловічено Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила: встановити юридичний факт, а саме, що вона та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Батьківщини, проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, в період з березня 2021 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати її членом сім`ї ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свої вимоги, обґрунтовує тим, що 27 вересня 2006 року вона уклала шлюб із ОСОБА_4 . Від даного шлюбу у неї та ОСОБА_4 народилася спільна дочка - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Разом з тим, шлюбні відносини між нею та ОСОБА_4 фактично припинилися ще на початку 2014 року. З цього часу вона кілька разів зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, проте, з різних причин суд залишав без розгляду та повертав позовні заяви, а рішення про розірвання шлюбу ухвалене лише 21 лютого 2022 року, яке набрало законної сили 24 березня 2022 року.
Водночас, на початку 2021 року вона познайомилась із ОСОБА_5 , та з цього моменту між ними почали розвиватись особисті стосунки. Починаючи з березня 2021 року вони почали проживати разом у її комунальній квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згодом, вона завагітніла, і ІНФОРМАЦІЯ_4 у неї та ОСОБА_5 народився спільний син - ОСОБА_7 .
ОСОБА_5 був військовослужбовцем та з 24 лютого 2022 року у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України був залучений до захисту територіальної цілісності та незалежності нашої держави, однак під час виконання бойового завдання, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у селі Миколаївка, Бучанського району, Київської області внаслідок отриманого наскрізного вогнепально-осколкового поранення голови він загинув. 
Як вбачається з Наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 14/нст від 22 квітня 2022 року та № 27/нст від 20 травня 2022 року про внесення змін до Наказу № 14/нст від 22 квітня 2022 року, старшого солдата ОСОБА_5 виключено із списків особового складу військової частини у зв`язку із смертю, та визначено, що «смерть (загибель) пов`язана із Захистом Батьківщини». 
Відповідно до Витягу з Протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії ЗСУ № 192 від 17 травня 2022 року поранення та причина смерті ОСОБА_5 пов`язані із захистом Батьківщини.
Позивач зазначає, що вона разом із ОСОБА_5 , починаючи з березня 2021 року проживали разом, вели спільний побут, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, притаманні членам сім`ї, тобто були сім`єю.
Так, позивач вказує, що у неї наявні оригінали особистих документів ОСОБА_5 , що зберігалися у квартирі, де вони спільно проживали, а саме: паспорт громадянина України; картка платника податків; посвідчення про приписку до призовної дільниці, що підтверджує їх спільне проживання однією сім`єю, оскільки документи такого характеру зберігаються вдома та не передаються стороннім особам.
Про її спільний бюджет та спільні витрати з ОСОБА_5 свідчить те, що місцем їхнього спільного проживання була комунальна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстроване її місце проживання. Місце проживання ОСОБА_5 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . 
Разом з тим, з банківських виписок по картці/рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), відкритому у АТ «КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за період з січня 2021 року по березень 2022 року включно вбачається, що: ОСОБА_5 регулярно здійснював поповнення картки та зняття готівки в банкоматі/терміналі самообслуговування за адресою: АДРЕСА_3 , що знаходиться неподалік від адреси комунальної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджує регулярне фізичне перебування ОСОБА_5 у вказаному житловому районі у зазначений період, а отже і постійне місце проживання, враховуючи реєстрацію його місця проживання у Житомирській області; ОСОБА_5 регулярно здійснював розрахунки вказаною карткою у торгових центрах, супермаркетах, кафе, що знаходяться у Дніпровському районі м. Києва, де розташована комунальна квартира ( АДРЕСА_4 тощо), що також доводить його регулярне фізичне перебування у вказаній місцевості у зазначений період, а отже і постійне місце проживання; на вказаний вище рахунок ОСОБА_5 кілька разів надходили платежі з рахунку цивільної дружини першого чоловіка позивача, ОСОБА_4 , та матері їх спільної дитини, з призначенням платежу « ОСОБА_8 », що беззаперечно підтверджує спільний бюджет позивача та ОСОБА_5 ; із вказаного рахунку здійснювалися перекази коштів на користь ОСОБА_9 , яка є рідною сестрою позивача, що також свідчить про спільний бюджет позивача із ОСОБА_5 ; ОСОБА_5 регулярно здійснював поповнення рахунку телефонного номера « НОМЕР_5 », який належить позивачу, що підтверджує наявність спільного бюджету та спільних витрат.
Окрім того, відправляючись на фронт, ОСОБА_5 залишив свою банківську картку № НОМЕР_2 позивачу, якою остання користувалася після початку повномасштабного вторгнення РФ, для особистих потреб та потреб їх новонародженої дитини, знаючи пін-код та маючи доступ до вказаного рахунку у системі «Приват 24». Зокрема, позивач здійснювала розрахунки вказаною банківською карткою за кордоном - у м. Вільнюс, Литва, куди виїхала у березні з метою врятування свого життя та життя дитини. Зазначена банківська картка у пластиковому вигляді знаходиться у позивача.
Крім того, як вбачається з довідок про рух коштів по рахунку позивача (особовий рахунок НОМЕР_6 ), відкритого у АТ «Райффайзен Банк» за період з 15 червня 2021 року по 03 квітня 2022 року, на вказаний рахунок регулярно надходили платежі від платника « ОСОБА_5 ».
Отже, зазначені вище банківські документи у своїй сукупності беззаперечно підтверджують факт наявності спільного бюджету, спільних витрат у неї та ОСОБА_5 , а також реальність сімейних відносин між ними.
Також, як вбачається з листування між нею та ОСОБА_5 у мессенджері «Вайбер» за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року, вони обговорювали побутові питання, зокрема, купівлю продуктів харчування, побутових товарів, засобів гігієни, ліків для позивача та новонародженої дитини, обговорювали купівлю дитячого ліжка тощо, що свідчить про наявність спільного побуту, взаємних прав та обов`язків між ними.
Зі спільних фотографій позивача та ОСОБА_5 , зроблених в різній обстановці, в тому числі разом із спільною новонародженою дитиною, вбачається факт їхнього спільного проживання, турботи один про одного та про спільну дитину, реальність сімейних відносин, як чоловіка та жінки, між ними.
Крім того, позивач зазначає, що незважаючи на зареєстрований та ще не розірваний на той час шлюб, ні спільного проживання, ні будь-яких інших відносин, між нею та ОСОБА_4 , у період з березня 2021 року по день смерть ОСОБА_5 , не було.
Так, з 2014 року ОСОБА_4 почав близькі відносини з іншою жінкою - ОСОБА_10 , від яких у них народилася спільна дочка - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Враховуючи викладене, з початку 2014 року позивач не проживає та не підтримує реальних шлюбних відносин, не веде спільного господарства з ОСОБА_4 .
З огляду на факт припинення шлюбних відносин та проживання спільної дочки позивача і ОСОБА_4 з останньою, ОСОБА_4 у добровільному порядку надсилав їй фінансову допомогу на утримання дочки - ОСОБА_6 .
Окрім того, починаючи з 2014 року позивач робила систематичні спроби розірвати шлюб з ОСОБА_4 , проте з різних причин (в т. ч. в силу своєї юридичної неграмотності), їй вдалося розірвати шлюб в судовому порядку лише з третьої спроби - 21 лютого 2022 року. 
Зокрема, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року у справі № 755/31272/14-ц позовну заяву повернуто позивачу.
Після цього, позивач повторно звернулася до суду з аналогічним позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою Дніпровського районного суду від 24 липня 2015 року у справі № 755/14227/15-ц відкрито провадження. Проте, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду. 
Наприкінці 2021 року позивач втретє звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року у справі № 755/1145/22 позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Рішення набрало законної сили 24 березня 2022 року. 
Окрім того, як вбачається з розділу Витягу «відомості про відмітки, зроблені в актовому записі», чоловік позивача - ОСОБА_4 , надав спільну з нею заяву про те, що він не є батьком дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Таким чином, оскільки фактичні шлюбні відносини між нею та ОСОБА_1 з 2014 року були припинені, нею вчинялися активні дії, спрямовані на розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , подальше створення сім`ї між нею та ОСОБА_5 не суперечить моральним засадам суспільства, тому визнання факту проживання її та ОСОБА_5 однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, буде відповідати такому принципу, закріпленому в статті 8 Конституції України, як верховенство права.
Також, з урахуванням вищевикладеного, позивач вважає необхідним визнати її членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_11 , оскільки встановлення цього юридичного факту породжує для неї юридичні наслідки у виді права на отримання одноразової грошової допомоги як члена сім`ї загиблого військовослужбовця.
Враховуючи зазначене вище, позивач звернулася до суду з цим позовом та просила його задовольнити.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 березня 2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.
14 березня 2024 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
12 вересня 2024 року до суду надійшов відзив відповідача - Міністерства оборони України, в якому представник заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів того, що проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із загиблим військовослужбовцем.
Крім того, згідно зі статтею 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать: батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія. Водночас, ОСОБА_1 не належить до вищезазначеного кола осіб.
Окрім того, на дату загибелі ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншою особою - ОСОБА_4 , що унеможливлює встановлення фактів, які вона просить встановити в даній справі, оскільки відповідно до чинного законодавства жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.
Також, представник зазначив, що між особою, якій відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання такої допомоги, оскільки Міністерство не є суб`єктом її отримання. Враховуючи викладене, що позивач звернулася до суду з позовом, а не заявою в порядку окремого провадження, що свідчить про існування спору, Міністерство оборони України є неналежним відповідачем у цій справі. 
Крім того, представник повідомив, що протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних суд від 02 вересня 2022 року № 175, батьку - ОСОБА_2 , матері - ОСОБА_12 та сину - ОСОБА_7 , призначено одноразову грошову допомогу внаслідок смерті, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, старшого солдата ОСОБА_5 , у розмірі 3/4 частини 15 000 000 грн, в сумі 11 250 000 грн у рівних частках кожному.
З урахуванням вищевикладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. 
06 листопада 2024 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, в яких він зазначив, що у 2006 році ним було укладено шлюб з позивачем, від якого у них народилася спільна дочка - ОСОБА_6 . Водночас, з 2014 року вони з позивачем не підтримують сімейних відносин. З того часу вони спілкуються один з одним лише з приводу їхньої спільної дочки.
Крім того, з 2014 року він фактично проживає з іншою жінкою як сім`я без реєстрації шлюбу. Від цих відносин мають спільну дочку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
З урахуванням викладеного, вони з позивачем домовилися розірвати шлюб. Зазначеним питанням займалася позивач, проте, з різних причин справа до судового рішення не доходила. Шлюб був розірваний лише 21 лютого 2022 року, хоча з 2014 року існував лише «на папері».
У січні 2022 року позивач попросила його під`їхати з нею в ДРАЦС та написати заяву, що він не є батьком новонародженого хлопчика, ОСОБА_13 , та пояснила, що оскільки у них на той момент ще був зареєстрований шлюб, така заява необхідна, щоб дитина була записана на батька, з яким вона на той момент проживала.
12 листопада 2024 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Задоволено клопотання сторони позивача про виклик свідків.
Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили позов задовольнити.
Відповідач - ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач не є членом сім`ї її загиблого сина, та остання не брала будь-якої участі в організації поховання ОСОБА_5 , відповідач займалася усім самостійно.
Відповідач - Міністерство оборони України, явку свого представника в судове засідання не забезпечило про дату, час та місце судового засідання повідомлялося належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.
Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак у попередньому судовому засіданні зазначив, що заперечує проти задоволення позову, про поважність причин неявки суду невідомо.
Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, одна у поданих до суду письмових поясненнях просив розглядати справу у його відсутність. 
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідачів та третьої особи.
Вислухавши позивача та її представника, відповідача - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом установлено, що 27 вересня 2006 року між позивачем та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 27 вересня 2006 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї серії НОМЕР_7 .
Від даного шлюбу вони мають спільну дочку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16 листопада 2006 року.
Разом з тим, позивач зазначає, що з 2014 року вони разом з ОСОБА_4 не проживають та шлюбні відносини між ними фактично припинені.
Зокрема, 28 листопада 2014 року вона звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2014 року (справа № 755/31272/14-ц) позовну заяву поверну позивачу.
У подальшому, позивач повторно звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2015 року було відкрито провадження (справа № 755/14227/15-ц). 24 листопада 2015 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позов залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача.
Після цього, у січні 2022 року позивач втретє звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та ОСОБА_4 . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року було відкрито провадження (справа № 755/1145/22). 21 лютого 2022 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 27 вересня 2006 року, розірвано. Рішення набрало законної сили 24 березня 2022 року. 
Водночас, позивач вказує, що починаючи з березня 2021 року по 20 березня 2022 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_5 у комунальній квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , право на проживання у якій у неї виникло на підставі ордеру № 3498 серії Б на жиле приміщення від 16 січня 2006 року.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився спільний син - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 19 січня 2022 року.
Згідно з відомостями з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00043245670 від 23 січня 2024 року прізвище дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , записано за спільною згодою батьків. Матір дитини перебувала у шлюбі з громадянином ОСОБА_4 , який згідно із спільною заявою подружжя не є батьком цієї дитини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 21 липня 2022 року Коростишівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) серії НОМЕР_8 .
Згідно з наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 14/нст від 22 квітня 2022 року та № 27/нст від 20 травня 2022 року старшого солдата ОСОБА_5 , стрільця взводу охорони військової частини НОМЕР_9 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок наскрізного вогнепально-осколкового поранення голови, з 20 березня 2022 року виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю (загибеллю), пов`язаною із Захистом Батьківщини. 
Відповідно до Витягу з Протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії ЗСУ по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 17 травня 2022 року № 192 поранення та причина смерті ОСОБА_5 пов`язані із захистом Батьківщини.
У зв`язку з викладеним, 09 жовтня 2023 року позивач звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_8 із заявою про призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 
23 жовтня 2023 року за вих. № 1/4847 ІНФОРМАЦІЯ_9 було надано відповідь на вищевказану заяву, в якій зазначено, що відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Так як позивач, згідно наданих документів не входить до кола осіб, які мають право, на отримання одноразової грошової допомоги, визначених законодавством України за загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , було висловлено до неї прохання надати підтверджуючі документи для подальшого прийняття рішення з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги.
Враховуючи вищезазначене, позивач звернулася до суду з цим позовом, зазначаючи, що вона має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 як його дружина, однак без встановлення факту спільного проживання судовим рішенням вона не може довести своє право на отримання зазначеної допомоги.
Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20) та постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі № справа № 178/90/18-ц (провадження № 61-12353св20).
Так, на підтвердження факту спільного проживання, ведення спільного господарства, спільного побуту, наявності спільного бюджету та спільних витрат позивачем було надано до суду виписки з банківського рахунку ОСОБА_5 № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), відкритому у АТ «КБ «Приватбанк» за період з січня 2021 року по березень 2022 року включно.
Зі змісту зазначених виписок вбачається, що ОСОБА_5 періодично здійснював поповнення картки та зняття готівки в банкоматі/терміналі самообслуговування за адресою: АДРЕСА_3 , що знаходиться поруч з комунальною квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , де за словами позивача, вона проживала разом із загиблим.
Крім того, з указаних виписок вбачається, що ОСОБА_5 здійснював розрахунки вищевказаною карткою у торгових центрах, супермаркетах, кафе, аптеках, що знаходяться у АДРЕСА_4 ), в якому також знаходиться вищевказана комунальна квартира.
Також вбачається, що ОСОБА_5 регулярно здійснював поповнення рахунку телефонного номера « НОМЕР_5 », що належить позивачу.
Окрім того, з наданих виписок судом встановлено, що на вказаний рахунок ОСОБА_5 кілька разів надходили платежі з рахунку цивільної дружини колишнього чоловіка позивача - ОСОБА_10 з призначенням платежу «Аліменти ОСОБА_14 ».
З виписки за березень 2022 року вбачається, що з використанням банківської картки № НОМЕР_2 , що належала ОСОБА_5 , здійснювались розрахунки у м. Вільнюс, Литва, куди позивач на початку повномасштабного вторгнення РФ виїхала з дітьми.
Крім того, в матеріалах справи міститься виписка з банківського рахунку позивача (особовий рахунок НОМЕР_6 ), відкритого у АТ «Райффайзен Банк» за період з 15 червня 2021 року по 03 квітня 2022 року, з якої вбачається, що на вказаний рахунок регулярно надходили платежі від платника «ОСОБА_5».
Окрім того, з долучених до позову скріншотів листування між позивачем та ОСОБА_5 у мессенджері «Вайбер», за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року, встановлено, що вони обговорювали побутові питання, зокрема: купівлю продуктів харчування, побутових товарів, засобів гігієни, ліків тощо.
Також, на підтвердження факту спільного проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_5 за його життя, позивачем було надано фотокартки, де вони разом із спільною новонародженою дитиною, сімейних зустрічей та зустрічей з друзями.
Окрім цього, з метою підтвердження обставин, викладених у позові, за клопотанням сторони позивача, у судовому засіданні в якості свідків були допитані: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
Так, свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні зазначила, що вважає позивача своєю невісткою, є бабою загиблого, а відповідачі - це її дочка і колишній зять. З дочкою перебуває у гарних відносинах, із зятем не спілкується. Повідомила, що позивач із загиблим почали проживати разом з 06 лютого 2021 року, та проживали разом у позивача. Разом навідували свідка один раз на декілька тижнів. Шлюб не зареєстрували, оскільки позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі та ще не отримала документів про розірвання шлюбу. Пояснила, що її онук був дуже радий звістці про те, що у нього буде дитина. Відповідачі не хочуть визнавати ні онука, сина загиблого, ні позивача як невістку.
Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні повідомила, що перебуває з позивачем у сусідських відносинах, з відповідачами не знайома. Зазначила, що позивач разом із ОСОБА_5 проживали разом більше року як чоловік і дружина, вели спільне господарство, разом ходили по магазинах. Бувала вдома у них, бачила, що у квартирі є речі загиблого. Крім того, з ними проживала дочка позивача від першого шлюбу, між нею та ОСОБА_5 були нормальні відносини. Коли ОСОБА_5 дізнався, що у нього буде дитина дуже зрадів, розповідав про це свідкові.
Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні зазначив, що перебуває з позивачем у сусідських відносинах, з відповідачами не знайомий. Повідомив, що позивач та ОСОБА_18 проживали разом як чоловік і дружина приблизно протягом року.
Також, у судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 , була допитана в якості свідка. Пояснила, що зі ОСОБА_19 познайомилась у лютому 2021 року, з кінця березня 2021 року почали проживати разом за місцем реєстрації позивача у АДРЕСА_5 . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. У січні 2022 року у них народився спільний син, ОСОБА_20 був присутній на пологах. Разом проживали як сім`я по день смерті ОСОБА_21 . Не зареєстрували шлюб, оскільки позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, який було розірвано у лютому 2022 року. Мали спільний бюджет, загиблий переказував їй грошові кошти, поповнював мобільний телефон, на початку повномасштабного вторгнення передав їй свою банківську картку для користування. Повідомила, що на спільного із загиблим сина вже призначено частину одноразової грошової допомоги.
Разом з тим, як вже встановлено судом, та не заперечувалось позивачем, у період спільного проживання із ОСОБА_5 , по день його смерті, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, ОСОБА_4 .
Шлюб було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року, що набрало законної сили 24 березня 2022 року.
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до частин першої-другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Статтею 25 СК України встановлено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.
Згідно з частиною шостою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Частиною другою статті 104 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
У постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19), від 13 травня 2024 року у справі № 727/8026/23 (провадження № 61-5139св24), від 12 березня 2025 року у справі № 336/1978/23 (провадження № 61-15936 св 24) визначено, що для встановлення факту спільного проживання необхідною умовою є, зокрема, не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.
Тлумачення наведених вище норм сімейного законодавства дає підстави стверджувати, що законодавець визначив пріоритетність зареєстрованого шлюбу, а також принцип одношлюбності і заборони на укладання шлюбу з особою, яка вже перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.
Встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є визнанням державою сімейних стосунків фізичних осіб і за своєю суттю є альтернативою зареєстрованого шлюбу, а отже такі відносини мають бути правомірними.
Таким чином, перебування позивача з 27 вересня 2006 року до 24 березня 2022 року в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 унеможливлює встановлення судом факту її спільного проживання зі ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з березня 2021 року по день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки вказане не відповідає нормам сімейного права, суперечить моральним засадам суспільства та вимогам статті 25 СК України.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 336/1978/23 (провадження № 61-15936 св 24). 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Враховуючи вищевикладене, принцип одношлюбності і заборони на укладання шлюбу з особою, яка вже перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, встановлені в ході судового розгляду обставини, зокрема, що протягом усього спільного проживання із загиблим позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, який було розірвано на підставі рішення суду, яке набрало законної сили лише 24 березня 2022 року, тобто після смерті ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання членом сім`ї та відмову у задоволенні позову.
Крім того, суд погоджується з твердженням представника відповідача - Міністерства оборони України, що Міністерство не є належним відповідачем у цій справі.
Так, між позивачем та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від18 січня 2024 року у справі № № 560/17953/21).
При цьому, судом встановлено, що позивачеві Міністерством оборони України не було відмовлено у присудженні одноразової грошової допомоги, а лише висловлено прохання надати документи, що підтверджують її належність до категорії осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, для подальшого вирішення питання про призначення та виплату такої допомоги.
Як вже встановлено, з метою підтвердження свого статусу, позивач звернулася до суду з цим позовом.
З точки зору закону, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Отже, з огляду на вищевикладене, що позивачем не було обґрунтовано в чому полягає порушення її прав з боку Міністерства, у зв`язку з чим, у останнього не виникло обов`язку відповідати за цим позовом, суд дійшов висновку, що вимоги позивача пред`явлені до Міністерства оборони України є такими, що пред`явлені до неналежного відповідача. При цьому, належних відповідачів, батьків загиблого, позивачем було залучено до участі в справі в якості співвідповідачів.
Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
Ураховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, то судові витрати, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.
З огляду на викладене, керуючись статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтями 3, 21, 25, 36, 104, 114 СК України, статтями 15, 16 ЦК України, статтями 2, 10, 12, 13, 15, 76-81, 89, 133, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 19 березня 2026 року.

Суддя Л. М. Ішуніна