ПОСТАНОВА 
Іменем України

12 лютого 2026 року        м. Кропивницький

справа № 385/648/25
провадження № 22-ц/4809/369/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі: 

головуючого судді - Письменного О.А., 
суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,
при секретарі –  Зайченко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2025 року (суддя Венгрин М.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи – Орган опіки та піклування Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав,- 

встановив:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що він та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 . Їх шлюб рішенням Гайворонського районного суду від 14.12.2020 було розірвано. Заочним рішенням Гайворонського районного суду від 23.09.2024 з відповідачки було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 . В жовтні 2020 року відповідач виїхала з їхнього місця проживання, а малолітній син залишився проживати разом із ним та його матір`ю (бабусею дитини) ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . У період часу з лютого 2021 по лютий 2022 року він разом із малолітнім сином проживав в с. Проліски Бориспільського району Київської області у його рідної сестри ОСОБА_5 , де син відвідував дитячий садок. Після 24 лютого по серпень 2022 року він разом із сином знову проживали за адресою: АДРЕСА_1 . З 01 вересня 2022 року син пішов до 1 класу початкової школи № 334 Дарницького району м. Києва, а з 01 вересня 2023 року пішов до 2 класу цієї школи, до якої ходить до цього часу.
Позивач вказав, що 22.04.2024 він вже звертався до суду із позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав в зв`язку з тим, що з жовтня 2020 року і по день звернення до суду (квітень 2024 року) із цим позовом відповідач жодного разу не цікавилася їх сином, його здоров`ям та розвитком, не приїздила до нього, не намагалася з ним поспілкуватися та погуляти; не вітала сина зі святами та днями народження, не дарувала ніяких подарунків чи іграшок; не телефонувала сину, не зв`язувалася з ним за допомогою інших засобів зв`язку; не піклувалася про фізичний і духовний розвиток малолітньої дитини, не дбала про його нормальне самоусвідомлення та його здоров`я; добровільно не надавала матеріальної допомоги на утримання дитини. Рішенням суду йому було відмовлено в задоволенні позову при цьому позивач зазначив що в мотивувальній частині рішення було зазначено, що судом встановлено, на підставі наданих позивачем та досліджених доказів, пояснень свідків в їх сукупності, що відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, фактично самоусунулась від їх виконання, переклавши тягар виховання, забезпечення, догляду та створення умов для їх розвитку, навчання та відпочинку на позивача - батька дитини.
Також вказав, що їх син фактично не знає своєї рідної матері, яка повністю самоусунулася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, та відповідач (як мати) свідомо ухиляється від покладених на неї обов`язків щодо виховання та утримання дитини, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.
Посилаючись на те, що він самостійно дбає про дитину, виховує та доглядає, приймає участь в шкільному житті та забезпечує комфортні умови життя, а відповідачка створила нову сім`ю та не піклується про сина, позивач просив позбавити відповідачку батьківських прав дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційний скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач протягом останніх п`ять років не виконує свої батьківські обов`язки відносно свого сина, навіть знаючи про розгляд судом справи про позбавлення батьківських прав вона не змінила своєї ставлення до виконання батьківських обов`язків та продовжує свідомо ухилятися від їх виконання. Також вказав, що судом не було належним чином враховано думку самої дитини.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 14.01.2016 року виконавчим комітетом Заваллівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьком зазначений – ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_6 (а.с. 14).
31.07.2017 виконавчим комітетом Заваллівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . ОСОБА_6 змінила прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (а.с. 13).
Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 14.12.2020 року по справі №385/1448/20, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (а.с. 15-16).
Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.09.2024 року по справі №385/1251/24, з ОСОБА_10 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та згідно заяви ОСОБА_1 такий звернуто до виконання (а.с. 17-20).
Згідно характеристики учня 2-В класу початкової школи № 334 Дарницького району м. Києва ОСОБА_3 від 17.04.2024 він навчається на очній формі навчання, бере участь в освітньому процесі з використанням технологій дистанційного навчання. Батько, займається вихованням дитини, підтримує постійний зв`язок з класним керівником, бере активну участь у житті класу, регулярно цікавиться успіхами дитини. Приводить дитину до школи вчасно. Хлопчик має всі необхідні речі для навчання. ОСОБА_11 охайно одягнений та має кошти на харчування. Батько залишив свої контактні дані для зв`язку на випадок надзвичайних ситуацій. Мати хлопчика, протягом навчання ОСОБА_3 у 1 і 2 класі (2022-2023, 2023-2024 н.р.) дні спілкування з батьками та батьківській збори не відвідувала, до класного керівника та адміністрації закладу освіти з питань освітнього процесу жодного разу не зверталася (а. с. 22).
Згідно характеристики учня 2-В класу початкової школи № 334 Дарницького району м. Києва ОСОБА_3 від 30.04.2025 він навчається в другому класі на очній формі навчання. Виховується в неповній сім`ї. Батьки розлучені. Проживає з батьком. Батько займається вихованням дитини, підтримує постійний зв`язок з класним керівником - ОСОБА_5 , бере активну участь у житті класу, регулярно цікавиться успіхами дитини. Приводить дитину до школи вчасно. ОСОБА_12 має всі необхідні речі для навчання. Батько вчасно приводить дитину до школи. ОСОБА_12 має всі необхідні речі для навчання, ОСОБА_11 охайно одягнений та має кошти на харчування. Батько залишив свої контактні дані для зв`язку на випадок надзвичайних ситуацій. Мати хлопчика, протягом навчання ОСОБА_3 у 1 і 2 класі зв`язок з класним керівником не підтримує (а. с. 25).
Згідно відповіді від 26.04.2024 року № 554 на адвокатський запит ОСОБА_13 наданої Пролісківською філією Щасливського ліцею Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_3 був зарахованим до ОНЗ Щасливського НВК-ліцей загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня-дитячий садок» 07.12.2020 року. Останній день, коли дитина відвідувала дитячий заклад був 18.02.2022 року. Заяву про влаштування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОНЗ Щасливського НВК-ліцей загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня-дитячий садок» було прийнято від громадянина ОСОБА_1 , заява від 30.11.2020 року. Контактний номер телефону для зв`язку було зазначено 098-0895395 та надано ксерокопію паспорту громадянина України на ОСОБА_1 . Відносно питання щодо виховання, зокрема, хто приводив та забирав з батьків дитину до та з дошкільного закладу надати відповідь не може, документації про це не ведеться (а.с. 24).
В 2023 році дитину, ОСОБА_14 було нагороджено дипломом за участь в шкільному конкурсі (а.с. 26).
Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.08.2024 в справі № 385/649/24 відмовлено ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_9 щодо позбавлення її батьківських прав щодо сина ОСОБА_15 , попереджено про необхідність зміни ставлення до виховання дитини та покладено на Орган опіки і піклування Заваллівської селищної ради контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 06.11.2024 та Постановою Верховного Суду від 27.02.2025 згадане рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області залишено без змін.
Орган опіки та піклування Заваллівської селищної ради у висновку, що затверджений рішенням виконавчого комітету Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області від 19.06.2025 вважав недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_9 щодо малолітнього сина ОСОБА_3 . 
Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 свідчили про те, що відповідачка не виховує, не піклується, не утримує дитину та не цікавиться її життям. 
Опитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 в присутності представника служби в справах дітей Гайворонської міської ради суду пояснив, що живе з батьком та не хоче спілкуватись з матір`ю.
З довідки від 09.06.2025, що видана старостою Могильненського старостинського округу Заваллівської селищної ради вбачається, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації в АДРЕСА_2 , не проживає (а.с. 119).
З відповіді ВП № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП вбачається, що ОСОБА_2 до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась (а.с. 120).
Встановивши дані обставини справи, а також те, що відсутні будь-які факти вчинення відповідачкою негативного психологічного тиску на свою дитину, спричинення нею будь-якої моральної чи фізичної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довів, що таке позбавлення матиме наслідком захист інтересів дитини.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
У частині першій статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункту 1 статті 18 Конвенції).
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 СК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 57, 58, від 07 грудня 2006 року).
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 посилався на те, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям сина, не утримує, не виховує.
Таким чином правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивач визначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, зокрема, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували свідому та винну поведінку відповідачки щодо невиконання своїх батьківських обов`язків щодо сина.
Висновок органу опіки та піклування містить висновок про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, з тих мотивів, що в найкращих інтересах дитини є налагодження стосунків між матір`ю та малолітнім сином.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
За таких обставин, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.03.2026.

Судді: 

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич