ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа №  686/4154/26
Провадження № 22-ц/820/902/26
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Дубова М.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/4154/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року у складі судді Мазурок О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, представник відповідача Верховний Суд про відшкодування моральної шкоди.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд 
в с т а н о в и в :
у лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Держави Україна, представник Верховний Суд про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000000000000000 гривень, завданої йому незаконними рішеннями Хмельницького апеляційного суду, які він сприймає як катування відмовою у здійснення правосуддя в порядку ст. 3 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст. 23, 1173 ЦК України, ст. 55 і 56 Конституції України.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, представник відповідача Верховний Суд про відшкодування моральної шкоди.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Апелянт посилається, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки суддя фактично відмовилася здійснювати розгляд поданого ним позову, пославшись на формальні підстави. 
Верховний Суд подав відзив на апеляційну скаргу, вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, оскільки вона постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. представник відповідача посилається, що чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді в інший спосіб, ніж шляхом звернення до суду з позовом. 
Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, яка на думку позивача завдана йому рішеннями Хмельницького апеляційного суду.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції, з посиланням на п 1 ч 1 ст 186 ЦПК України, прийшов до цілком законного висновку, що заявлені позовні вимоги не можуть бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства.
Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).
Згідно з ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава 
Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина 4 статті 58 ЦПК України)
Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (пункт 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, пункт 33 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц). Суд не наділений повноваженнями представляти державу у суді за позовом про відшкодування шкоди, завданої під час здійснення правосуддя.
Оскільки Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що суди не можуть бути відповідачами у справах за позовами про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду під час здійснення правосуддя, тому необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про необхідність розгляду цього спору за правилами цивільного судочинства.
Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір до суду про відшкодування шкоди завданої прийняттям судового рішення, не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, відтак судом першої інстанції вірно відмовлено у відкритті провадження у справі з огляду на пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України
Вказаний висновок відповідає правовій позицій висловленій у постановах Великої Палати Верховного Суду, від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц , від 08 грудня 2019 року № 688/2479/16-ц.
За змістом частин першої та третьої статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу; втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можна оскаржити до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди під час розгляду конкретної справи, можна усунути лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді). 
Вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц.
Крім того, засоби для виправлення суддівських помилок мають бути передбачені відповідною системою апеляційного оскарження. Виправлення будь-яких інших помилок в адмініструванні правосуддя є виключною відповідальністю держави пункт 21 Великої хартії суддів (Основоположних принципів), затвердженої Консультативною радою європейських суддів 17 листопада 2010 року).
З огляду на принцип незалежності суду, i) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) має бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); ii) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя може вимагатися тільки від держави; iii) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, як викладені у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 711/2652/17), відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі здійснення правосуддя, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.
Якщо на підставі рішення суду за таким позовом держава мала виплатити стороні відшкодування через помилку, допущену у здійсненні правосуддя, саме у держави, а не у сторони справи має бути право притягнути суддю до цивільної відповідальності шляхом подання позову ( пункт 37 Висновку № 18 (2015) Консультативної ради європейських суддів, постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 636/5534/15).
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 квітня 2026 року.

Суддя         А.М. Костенко
Р.С. Гринчук
О.І. Ярмолюк