КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
справа №133/806/25

10.02.26 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області 
в складі судді Пєтухової Н.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить: - визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення №164 від 20.02.2025 року відносно ОСОБА_1 ; - провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю його складу.
Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова є протиправною, складена з порушенням норм ст. 258 КУпАП та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 ч.3 КУпАП.
06.01.25 до СТОВ «Хлібороб» через старосту Зозулинецького старостинського округу Самгородоцької сільської ради О.В. Максимчука надійшла ксерокопія розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майора ОСОБА_2 за №39 від 06.01.25, про надання списків військовозобов`язаних працівників до 17 год. 00 хв. 08.01.25. У цьому розпорядженні зазначено, що документ надсилається «Голові Самгородоцької територіальної громади» «копії старостам, керівникам, підприємств, установ та організацій державної та комунальної власності Самгородоцької ТГ». У Статуті СТОВ «Хлібороб» державні органи чи органи місцевого самоврядування, як засновники та або учасники, не зазначені. Згідно п.1.4. Статуту СТОВ «Хлібороб» в редакції від 21.10.2024, Товариство є самостійним господарюючим суб`єктом та має приватну форму власності. СТОВ «Хлібороб» ніколи не мало державну комунальну форму власності, за часів СРСР являлося колгоспом «Радянська Україна», тобто навіть за часів планово-командної економіки не мало відношення до держави, а мало так звану колгоспно-кооперативну форму власності.
23.01.25 о другій половині дня працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 усно, по телефону повідомили, що необхідно подати списки працівників нашого Товариства, які є призовниками, військовозобов`язаними та резервістами. 23.01.25 о другій половині дня до СТОВ «Хлібороб» надійшов лист за підписом Самгородоцького сільського голови С.Я. Лановика за вих. №100 щодо необхідності надання до ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 відомості щодо призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які працюють в СТОВ «Хлібороб».
24.01.25 Товариство надало до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) зазначені списки, проте співробітники даної установи відмовилися їх приймати та реєструвати.
Під час розгляду справи тимчасового виконуючим обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 представник позивача озвучив аргументи відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення:
Позивач зауважує, що так як розрядження №39 від 06.01.25, є правовим актом органу військового управління, воно має містити чіткі і однозначні формулювання, які спрямовані до виконавців цього акту, які не допускають розширеного тлумачення або змушують цих виконавців вгадувати чи трактувати на свій лад волю суб`єкта владних повноважень; - СТОВ «Хлібороб» та його посадові особи не є виконавцями розпорядження №39 від 06.01.25, оскільки згідно формулювання самого цього розпорядження «копії старостам, керівникам, підприємств, установ та організацій державної та комунальної власності Самгородоцької ТТ», а виконавцем визначено «Голову Самгородоцької сільської ради» посаду не передбачену діючим українським законодавством; - лише 23.01.25 (тобто через 15 діб після кінцевого дня виконання розпорядження №39 від 06.01.25,) Самгородоцький сільський голова С.Я. Лановик звернувся безпосередньо до СТОВ «Хлібороб» щодо необхідності надання до ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 відомості щодо призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які працюють в СТОВ «Хлібороб».
05.06.2025 ухвалою суду, прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
31.07.2025 представник відповідача –  ІНФОРМАЦІЯ_1 у відзиві вказує, що абз. 2 п. 47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року не конкретизує, чи направляється розпорядження безпосередньо керівникам підприємств, установ, організацій або направляється через органи місцевого самоврядування, однак надає право направляти розпорядження як керівникам підприємств, установ, організацій, так і органам місцевого самоврядування. Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_3 було правомірно направлено розпорядження № 39 від 06.01.2025 року голові Самгородоцької територіальної громади, з метою подальшого доведення змісту даного розпорядження до керівників підприємств, установ, організацій. Будь які докази факту відмови від прийняття списків працівників підприємства позивач не надав. Крім того, позивач не був позбавлений можливості направити списки військовозобов`язаних, які працюють у СТОВ «Хлібороб» до ІНФОРМАЦІЯ_3 засобами поштового зв`язку.
Представник відповідача, з посиланням на практику Верховного Суду зазначає, що відсутність зазначення в розпорядженні № 39 від 06.01.2025 року інформації, що його копія має бути доведена в тому числі до підприємств, установ, організацій приватної форми власності, не може вважатись самостійною підставою для того, щоб вважати дане розпорядження неправомірним та таким, що не підлягає виконанню позивачем.
Також до відзиву додано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на подання такого відзиву, яка мотивована тим, що протягом останнього місяця держав агресор систематично завдає ударів далекобійною зброєю по будівлях центрів комплектування та соціальної підтримки. Дані обставини висвітлені у численних засобах масової інформації, у зв`язку з чим їх слід вважати загальновідомими. З метою збереження особового складу та уникнення паралізування роботи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, вищим керівництвом прийнято рішення про розосередження особового складу, а також про повну евакуацію особового складу під час повітряних тривог. Враховуючи вище зазначені обставини, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки позбавлені можливості забезпечити безперебійну роботу по супроводженні судових справ, а дотримання процесуальних строків є вкрай проблематичним.
Оцінюючи подану представником відповідача заяву про поновлення пропущеного строку на подання відзиву, суд вказує наступне.
Відповідно до частини 5 статті 162 КАС України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Згідно статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
З аналізу наведеного видно, що пропущений процесуальний строк може бути продовжений судом.
Враховуючи аргументи представника відповідача щодо неможливості подати своєчасно відзив та з метою не обмеження права сторони висловити свою позицію, суд вважає за можливе поновити встановлений строк для подання відзиву.
07.08.2025 позивач у відповіді на відзив вказує, що ознайомившись з аргументами, викладеними у відзиві, вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.
Відповідач переконує суд у його праві надсилати свої розпорядчі акти виконавчим органам місцевих рад для подальшої передачі іншим юридичним особам. Проте предметом позову не є описане вище право відповідача, тому відповідач вважає що даний аргумент не стосується суті справи; - у відзиві відповідач, не заперечуючи факт його відмови у прийомі списків військовозобов`язаних працівників СТОВ «Хлібороб», стверджує, що позивач мав змогу направити ці списки засобами поштового зв`язку. Будучи директором СТОВ «Хлібороб», позивач направив працівника СТОВ «Хлібороб» для надання списків військовозобов`язаних працівників Товариства не за розпорядженням відповідача за №39/06.01.2025р., а згідно телефонної вимоги службовців відповідача, яка мала місце набагато пізніше крайдати, зазначеною у розпорядженні №39\06.01.2025p. При чому ця згадана вище вимога обґрунтовувалася невідкладністю і інтересами оборони держави, а тому ці списки не надсилались поштою, а невідкладно направлялися разом із нарочним. Також позивач зауважує, що дійсно, у нього немає доказів факту відмови у прийомі списків, проте у такій режимній установі як ІНФОРМАЦІЯ_4 не передбачено отримання письмової форми відмови у прийомі документів, а також сурово заборонена будь-яка відео-аудіофіксація службовців та приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 . Просив суд відхилити аргументи відповідача, які викладені у відзиві.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку.
Судом встановлено, що 06.01.2025 за вих. №39 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено розпорядження №39 адресоване голові Самгородоцької територіальної громади та копія такого розпорядження старостам, керівникам підприємств, установ та організацій державної та комунальної власності Самгородоцької ТГ про надання списків працівників віком від 18 до 60 років.
Розпорядженням №116 від 29.01.2026 за вих. №290 винесеного начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов`язано прибути керівника та особу яка є відповідальна за ведення військового обліку в підприємстві СТОВ «Хлібороб» до ІНФОРМАЦІЯ_2 до 15:00 05 лютого 2025 року.
05.02.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол №160 про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 , оскільки 06.01.2025 до СТОВ «Хлібороб» було вручено розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №39 від 06.01.2025 року з вимогою, надати списки працівників віком від 18 до 60 років СТОВ «Хлібороб» та надати відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 до 17:00 08.01.2025. Посадова особа ОСОБА_1 жодної інформації, щодо виконання розпорядження не надав. Своєю бездіяльністю ОСОБА_1 порушив абзацу 13 частини першої статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якої «Підприємства, установи і організації зобов`язані вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку». 
20.02.2025 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_3 винесено постанову №164, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП України, оскільки 06.01.2025 СТОВ «Хлібороб» було вручено розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №№39 від 06.01.2025 з вимогою, надати списки працівників віком від 18 до 60 років СТОВ «Хлібороб» та надати відповідь до ІНФОРМАЦІЯ_2 до 17:00 08.01.2025, однак посадовою особою - директором СТОВ «Хлібороб» ОСОБА_4 жодної інформації щодо виконання розпорядження не надано, чим порушено вимоги ч.3 ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 «Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних», ч. ч. 3, 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Вказаною постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51000 грн. 
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (частина 1 ст. 7 КУпАП)
Стаття 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
За загальним правилом частини 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи, серед іншого, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Диспозиція статті носить бланкетний характер, тобто охоронюваних законом правил поведінки вона не встановлює, а спрямовує до інших актів законодавства, котрі визначають відповідні правила, на порушення яких існує заборона.
Отже, у кожному конкретному випадку повинно бути встановлено, яке саме законодавство про оборону та мобілізаційну підготовку порушено особою, яка притягується до адміністративної відповідальності у період особливого стану.
Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення №160 ОСОБА_1 ставиться в провину порушення абз.13 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якого підприємства, установи і організації зобов`язані вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку.
Однак, відповідно до постанови №164 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вбачається, що останній своєю бездіяльністю порушив вимоги ч.3 ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 «Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних», ч.ч. 3, 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто вчинив ряд інших дій, про які не вказано у протоколі, що на думку суду є суттєвим порушенням.
З матеріалів справи встановлено, що підставою складання протоколу та винесення постанови про вчинення адміністративного правопорушення є невиконання розпорядження №39 від 06.01.2025.
Разом з тим, з вказаного вище розпорядження, винесеного начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що голову Самгородоцької територіальної громади та старостів, керівників підприємств, установ та організації держаної та комунальної власності Сагородоцької ТГ зобов`язано надати списки військовозобов`язаних працівників віком від 18 до 60 років (Додаток 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів»), які перебувають на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) в паперовому та електронному вигляді. 
Відповідно до довідки, виданої директором СТОВ «Хлібороб» встановлено, що сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібороб», код за ЄДРПОУ 03733559, є юридичною особою приватного права, не має статусу юридичної особи державної чи комунальної форми власності.
Оскільки начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 у своєму розпорядженні не вказано про вимогу надання відомостей до юридичних осіб приватного права, то обов`язок у таких осіб на виконання розпорядження не виникає. Тому обгрунтованих законних підстав для його виконання СТОВ «Хлібороб» у даному випадку немає. Ненадання відомостей на вимогу, яка адресована іншим особам, не створює наслідків для СТОВ "Хлібороб".
За даних обставин суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Згідно з ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі закриттю.
Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, судові витрати підлягають стягненню на корись позивача. Частинами 1, 2 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до підпункту 2 п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на час звернення позивача до суду складає 1211,20 грн.
В той же час, ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на даний час складає 605,60 грн. 
При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №543/775/17 висловлено правовий висновок про те, що «… З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС).
Відтак, беручи до уваги, що позов задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача судовий збір в розмірі 605,60 грн. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією про сплату №328 від 06.03.2025.
Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, вважаю, що позивачу слід повернути судовий збір в розмірі 605,60 грн. як надміру сплачений.
На підставі викладеного, керуючись ст. 121 КУпАП, ст. 77, 90, 139, 227, 228, 241, 246 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити.
Постанову виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення №164 від 20.02.2025 року відносно ОСОБА_1 скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. 
Повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір при зверненні до суду з адміністративним позовом в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп., який він сплатив 06.03.2025 згідно з квитанцією про сплату №328.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя   Наталя ПЄТУХОВА