ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 р. 	Справа № 480/2079/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.07.2025, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 04.07.25 по справі № 480/2079/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Державної служби України з безпеки на транспорті   
про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ 065884 від 04.03.2025 року про застосування адміністративно - господарського штрафу у сумі 17000,00 грн.;
- стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмір 3028,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.
Визнано протиправною та скасувано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 04.03.2025 № ПШ 065884.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 гривень.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 у справі №480/2079/25 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у разі, якщо транспортний засіб не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування і є альтернативним способом контролю водіїв, або повинен мати копію графіка змінності водіїв. Факт відсутності обладнання транспортного засобу позивача тахографом не заперечується позивачем, а тому водій такого транспортного засобу за приписами пункту 6.3 Положення №340 повинен був мати при собі та пред`явити посадовим особам відповідача для контролю на транспорті індивідуальну контрольну книжку водія або копію графіка змінності водіїв. 
Натомість 06.02.2025 при здійсненні інспекторами перевірки транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ номерний знак НОМЕР_1 , водієм такого транспортного засобу індивідуальна контрольна книжка водія пред`явлена не була. Жодних заперечень водієм в акті перевірки №АР 103310 від 06.02.2025 щодо відсутності/наявності на момент проведення перевірки вказаного вище документів не зазначено.
Разом з тим не погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не зазначено які саме на момент проведення перевірки документи, визначені статтями 39 і 48 цього Закону були відсутні у позивача, а тому оскаржувана постанова про застосування адміністративно - господарського штрафу є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки Акт перевірки чітко містив всі обставини порушення. У графі «Під час перевірки виявлено порушення» прямо зазначено: «При перевезенні вантажу (пшениця, кукурудза, висівки) на момент перевірки відсутня оформлена товарно-транспортна накладна на вантаж, відсутня індивідуальна контрольна книжка водія або графік змінності водіїв, передбачений п.6.3 Наказу Мінтрансу №?340 від 07.06.2010, чим порушено ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт".» Крім того, в акті зазначено дату, час і місце перевірки, дані транспортного засобу, водія та автомобільного перевізника. Тобто всі об`єктивні обставини були зафіксовані належним чином.
Також вказує, що водій підтвердив, що перевезення здійснювалось на користь ФОП Матвієнко, а отже, позивач фактично є автомобільним перевізником у розумінні законодавства.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якій вважає, що жодний із документів, що були в розпорядженні відповідача, не підтверджує того, що 06.02.2025 року позивач виступав в якості перевізника на транспортному засобі MERCEDES-BENZ, д.н.з. НОМЕР_1 , як наслідок, що він вчинив порушення, передбачене абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ, а тому просить суд апеляційної інстанції залишити рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 року без змін, а апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті без задоволення.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи ( в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у них доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ( у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 06.02.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби з безпеки на транспорті, на підставі направлення на рейдову перевірку від 31.01.2025 № НП000842, проведено перевірку транспортного засобу (ТЗ) МERCEDES-BENZ, державний номерний знак " НОМЕР_1 ", та складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за № АР 103310 від 06.02.2025.
На підставі вищенаведеного акту перевірки відповідачем винесена постанова № ПШ 065884 від 04.03.2025 про застосування до позивача адміністративно-господарських штрафу у сумі 17000,00 грн. за порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Позивач вважає вищевказану постанову протиправною, що стало підставою для звернення до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що із оскаржуваної постанови № ПШ 065884 від 04.03.2025, відповідачем не зазначено які саме на момент проведення перевірки документи, визначені статтями 39 і 48 цього Закону були відсутні у позивача. Тобто, відповідачем ні в акті перевірки ні в постанові про накладення адміністративно-господарського штрафу на позивача не вказано обставин скоєння цього правопорушення, не зазначено, які дії чи бездіяльність, що саме становить його об`єктивну сторону. Тому, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно - господарського штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, однак вважає за необхідне змінити підстави та мотиви їх задоволення з урахуванням наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).
Відповідно до п. 1 Положення № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Згідно із підп. 1 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті.
Згідно з п. 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Пунктом 5 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006.
Відповідно до п.п. 2-4 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок.
Відповідно до п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Так, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Відповідно до п. 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Пунктами 26, 27 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно із додатком 5.
За визначенням статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно із ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Отже, положеннями чинного законодавства покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже з метою встановлення факту вчинення порушення автомобільним перевізником законодавства про автомобільний транспорт необхідним є з`ясування під час перевірки обставин здійснення надання послуг з перевезення вантажу.
Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19.10.2023р. у справі № 640/27759/21 законодавство, що врегульовує спірні правовідносини зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховним Судом у постанові від 14.12.2023р. у справі № 340/5660/22 наголошено на тому, що у кожному конкретному випадку при визначенні суб`єкта, який має відповідати за порушення законодавства про автомобільний транспорт уповноважений контролюючий орган встановлює таку особу саме на підставі тих документів, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06.02.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби з безпеки на транспорті, на підставі направлення на рейдову перевірку від 31.01.2025 № НП000842, проведено перевірку транспортного засобу (ТЗ) МERCEDES-BENZ, державний номерний знак " НОМЕР_1 ".
На підставі перевірки, складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за № АР 103310 від 06.02.2025.
Зі змісту вказаного акту вбачається, що Відділом державного нагляду (контролю) у Сумській області проведено перевірку транспортного засобу МERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , серія та номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 .
Разом з тим, в акті № АР 103310 від 06.02.2025 вказано, що транспортний засіб належить ОСОБА_1 .
Однак, колегія суддів зазначає, що з наявної в матеріалах копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія та номер НОМЕР_2 вбачається, що власником транспортного засобу МERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 .
Відповідачем не заперечується, що під час рейдової перевірки водій надав накладну №3 від 06.02.2025, яка лише підтвердила факт перевезення вантажу від ФОП Матвієнко, але не відповідала вимогам ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» щодо вимог до товарно-транспортної накладної, оскільки не містила обов`язкових реквізитів.
Натомість, з матеріалів справи встановлено, що під час перевірки транспортного засобу водієм фактично не надано уповноваженим особам контролюючого органу документи, які беззаперечно свідчать про особу автомобільного перевізника. Власником перевіреного транспортного засобу є інша ніж позивач особа, що відповідачем не заперечується.
Визначаючи особу перевізника, відповідач керувався словами водія, проте не перевірив якими належними документами їх підтверджено.
Колегія суддів зазначає, що обов`язок встановлення дійсного автомобільного перевізника покладено на Державну службу України з безпеки на транспорті, яка, у випадку встановлення порушення законодавства про автомобільний транспорт, зобов`язана притягнути до адміністративної відповідальності лише винну в указаних порушеннях особу.
Аналогічний висновок відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 28 грудня 2023 року у справі № 300/4673/22.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що із матеріалів перевірки неможливо встановити факту здійснення перевезення вантажу саме позивачем, у зв`язку з тим, що надана водієм накладна не відповідала вимогам ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» щодо вимог до товарно-транспортної накладної, оскільки не містила обов`язкових реквізитів, зокрема, й інформації про автомобільного перевізника.
Таким чином, колегія суддів, з урахуванням приписів ст. 77 КАС України, дійшла висновку про відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки 06.02.2025 виявлено факт допущення позивачем порушення перевезення вантажу, у зв`язку з чим, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною та скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 04.03.2025 № ПШ 065884.
Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не зазначено, які саме документи були відсутні у позивача на момент проведення перевірки. Однак зазначений висновок спростовується наявним в матеріалах справи Актом № АР 103310 від 06.02.2025, зі змісту якого вбачається, що при перевезенні вантажу (пшениця, кукурудза, висівки) на момент перевірки була відсутня оформлена товарно-транспортна накладна на вантаж, відсутня індивідуальна контрольна книжка водія або графік змінності водіїв, передбачений п. 6.3 Наказу Мінтрансу № 340 від 07.06.2010, чим порушено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Водночас, як встановлено колегією суддів під час розгляду справи, визначальною підставою для скасування оскаржуваної постанови є не сам факт відсутності тих чи інших документів, а недоведеність відповідачем того, що саме позивач є автомобільним перевізником, у розумінні статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", який здійснював перевезення вантажу під час проведення рейдової перевірки 06.02.2025, оскільки надана водієм накладна не містила обов`язкових реквізитів, зокрема, інформації про автомобільного перевізника, а власником транспортного засобу є інша особа, відповідач не вжив належних заходів для встановлення дійсного перевізника та не довів вини позивача у вчиненні виявлених порушень.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав та мотивів його прийняття шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 по справі № 480/2079/25 - змінити з підстав та мотивів задоволення позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	Я.В. П`янова   В.Б. Русанова