ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
12 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/16246/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 ( судя Боженко Н.В.) в адміністративній справі №160/16246/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “КЛУБ ЧІПСІВ” до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови,- 
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «КЛУБ ЧІПСІВ» звернулося до суду з вимогами визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості №UA500110/2025/000057/1 від 12.04.2025 року разом із карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення» Одеської митниці Державної митної служби України №UA500110/2025/000126 від 12.04.2025 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 року вимоги Товариства задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем разом з митною декларацією до митного органу було надано всі належні документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару, що відповідно свідчить про безпідставність висновку відповідача про те, що надані позивачем документи містять розбіжності і не підтверджують заявлену за ціною договору митну вартість товару.
З таким рішенням суду першої інстанції не погодилася Одеська митниця та подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, з огляду на те, що відповідно до п. 4.1. контракту від 11.03.2025 № 03/25 покупець здійснює оплату кожної партії товару у такому порядку: 4.1.1. платіж 50% після підписання специфікації контракту на партію товару; 30% після отримання копій документів, зазначених в пункті 3.6.; 20% після отримання партії товару на складі покупця в Україні. Проте, до митного оформлення не надано жодних банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару. 
Крім того, відповідно пункту 3.6. контракту від 11.03.2025 № 03/25, протягом 3 календарних днів з дати сплати за товар продавець зобов`язаний направити вантажоодержувачу документи, серед яких має бути копія експортної митної декларації, що містить підпис уповноваженої особи та печатку митного органу. До митного оформлення зазначений документ не надано. Слід зазначити що цей документ є важливим для перевірки дійсності заявленої митної вартості. Крім того, відповідно до інформації, наявної в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор», ціна продажу оцінюваних товарів є нижчою за ціну товарів з ідентичними та аналогічними характеристиками, які імпортувалися іншими резидентами на митну територію України. Згідно з пунктом другим статті VII ГАТТ: оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару; під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Крім того, пунктом 2 Приміток та додаткових положень до ГАТТ встановлено, що сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни. При цьому, у поданих до Митниці документах продавця відсутня інформація про надання будь-яких знижок на товари, що не дає можливості упевнитись, що заявлена декларантом митна вартість товарів ґрунтується на дійсній вартості, а тому не може бути визнана митним органом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Колегія суддів з`ясовано, 11 березня 2025 року ТОВ «КЛУБ ЧІПСІВ» (Покупець) та GREEN FIELD FOR INVESTMENT AND AGRICULTURAL DEVELOPMENT,Єгипет (Продавець) уклали Контракт №03/25, яким узгоджено постачання покупцю картоплі та інших продуктів харчування згідно додатків.
11 березня 2025 року сторони уклали Додаток №11 на поставку картоплі, якою визначили еталон сільськогосподарської продукції.
11 березня 2025 року сторони уклали Специфікацію №1 на поставку картоплі загальною вартістю 10400,00 доларів США.
25 березня 2025 року продавець виставив позивачу інвойс №1531 на суму 10400,00 доларів США з посиланням на Контракт та номенклатуру товару згідно Специфікації №2.
Згідно Коносаменту від 07.04.2025 року №251504537, пакувального листа товар відвантажено.
12 квітня 2025 року позивачем подано до митного оформлення подано митну декларацію № 25UA500110002806U4 з поставки відповідної партії товару.
Разом з митною декларацією позивачем відповідачу подано:
- Пакувальний лист від 25.03.2025 року б/н;
- Рахунок-фактура (iнвойс) від 25.03.2025 року № 1531;
- Коносамент від 07.04.2025року №251504537;
- Навантажувальний документ від 08.04.2025 року №25887;
- Сертифiкат про походження товару від 05.04.2025року №A24 0064408;
- Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів від 12.04.2025 року №25UA500110002797U7.00;
- Картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 12.04.2025 року №UA500110/2025/000124;
- Некласифікований документ, який підтверджує заявлену митну вартість (крім позначених кодами 3001 3021, 3023) - Комерційна пропозиція виробника від 10.03.2025 року б/н;
- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 11.03.2025 року (Специфікація на поставку товар);
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів від 11.03.2025 року №03/25;
- Договір про надання послуг митного брокера від 12.03.2025 року №БР-584;
- Інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, зґенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) №12725347;
- Інші некласифіковані документи (Сертифікат здоров`я та якості) від 10.03.2025 року б/н.
Сторонами застосовано процедуру консультації.
Відповідачем витребувано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: платіжні доручення про здійснення платежів; виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення, що містить підпис уповноваженої особи та печатку митного органу; документи про страхування; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
12.04.2025 декларантом повідомлено про відсутність додаткових документів.
12 квітня 2025 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500110/2025/000057/1 щодо митної декларації №25UA500110002806U4, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення» Одеської митниці Державної митної служби України №UA500110/2025/000126 від 12.04.2025 року та скориговано митну вартість товару в сторону збільшення.
Не погоджуючись з рішеннями відповідача про коригування митної вартості товарів, Товариство звернулося до суду з цим позовом.
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами першою та другою статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Статтею 53 МК України визначено перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої цієї статті у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно з частиною другою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною третьою статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частиною першою статті 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга статті 54 МК України).
За змістом частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2)неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно зі статтею 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях (постанови від 19 лютого 2019 року у справі № 804/1316/16, від 12 березня 2019 року у справі № 826/2313/16, від 27 березня 2020 року у справі № 540/2605/18, від 06 травня 2020 року у справі № 140/1713/19, від 25 листопада 2020 року у справі № 1.380.2019.001657, від 15 квітня 2021 року у справі № 804/14964/15) звертав увагу на те, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. 
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковим, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти подальших дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, які передбачені статтею 53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість (постанова Верховного Суду від 20 березня 2020 року у справі № 480/4423/18).
Отже, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
Повертаючись до обставин справи встановлено, що згідно рішення про коригування митної вартості товару митним органом визначено митну вартість за резервним методом та зобов`язано декларанта подати нову митну декларацію за ціною товару, яка зазначена в Рішенні про коригування митної вартості. Підставою для коригування митної вартості товару в рішенні митний орган зазначає те, що в рамках реалізації положень статей 52, 53, 54, 55, 58. 335 Митного кодексу України за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана з наступних причин:
1) подані декларантом основні документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, у тому числі ціни, що була фактично сплачена чи підлягала сплаті;
2) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у ст.58 МКУ в частині достовірності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, у тому числі ціни, що була фактично сплачена чи підлягала сплаті;
3) ненадання декларантом на запит митного органу додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Щодо зауваження про порядок сплати визначеної вартості, суд першої інстанції зазначив, що незалежно від того чи належним чином сторони розрахувалися між собою, ця обставина не змінює визначену вартість поставки та, відповідно, фактурну митну вартість товару, яка підтверджується в першу чергу контрактом, рахунком на оплату та платіжним документом.
Колегія суддів зазначає, що такі висновки відображають фундаментальний принцип митного оцінювання: митний орган має оцінювати угоду, а не факт руху грошових коштів на момент оформлення.
Згідно з Митним кодексом України (та положеннями ГАТТ/СОТ), основним методом є визначення вартості за ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Навіть якщо оплата відбудеться через 90 днів (відстрочення платежу), фактурною вартістю є сума, зазначена в інвойсі.
Наявність чи відсутність оплати на момент перетину кордону не є підставою для коригування вартості, якщо ціна є фіксованою.
Невиконання зобов`язань з оплати є питанням цивільно-правових відносин між контрагентами та не змінює договірну вартість товару, яка була задекларована.
Наступна підстава для коригування митної вартості, це наявність в системі «Інспектор» є дорожчі аналоги, а документи надані Товариством позивача не пояснюють «дешевизну».
З цього приводу колегія суддів зазначає, лише наявності вищої ціни в системі «Інспектор» недостатньо для правомірного коригування.
Згідно з Митним кодексом України ст. 57, основним методом є 1-й метод (за ціною контракту). Митниця має право перейти до наступних методів (порівняння з аналогами) лише якщо:
-документи містять розбіжності або ознаки підробки 
-документи не містять усіх складових митної вартості (наприклад, не враховано логістику чи страхування) 
-не надали додаткові документи на письмовий запит митниці.
Сама по собі інформація з бази даних ДМСУ має лише інформативний характер.
При цьому слід враховувати, що різниця в ціні не є доказом недостовірності ваших документів, ціни в базі можуть стосуватися роздрібних партій або опту зі знижкою. 
Митниця повинна довести, що товари в базі «Інспектор» є ідентичними або подібними (враховуючи бренд, країну виробництва, умови поставки, обсяг партії тощо).
Таким чином, пріоритетність документів в тому, що основним документом для визначення вартості є договір (контракт) та платіжні документи (інвойс, виписка), що підтверджують ціну, яка фактично сплачена або підлягає сплаті.
Ненадання прайс-листа, калькуляції або висновку ТПП не є безумовною підставою для відмови у митному оформленні за ціною контракту, якщо надані документи не мають розбіжностей та містять усі дані про ціну.
До того ж, якщо ціна в інвойсі відповідає фактичній оплаті, відсутність окремого опису системи знижок не спростовує заявлену вартість
До речі, митниця не має права вимагати документи, які не передбачені статтею 53 МКУ як обов`язкові, або ті, що не існують у природі.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на постанову від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17 де Верховний Суд вказує, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лис - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.
Таким чином, узагальнюючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що необхідно погодитися із висновками суду першої інстанції про те, що наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за другорядним методом.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 в адміністративній справі №160/16246/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 12 лютого 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 16 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко