ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

16 лютого 2026 року	Справа №160/32727/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.09.2025 року № 047050016824, щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування » на підставі заяви про призначення пенсії від 16.09.2025 року.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , періоди роботи згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 04.04.2000 р., а саме з 07.12.1983 по 20.08.1984, з 25.11.1989 по 20.02.1991, з 05.09.1992 по 20.10.1992, з 01.09.1994 по 20.02.1995, з 04.07.1996 по 30.04.2002 р.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що по досягненню пенсійного віку позивач ОСОБА_1 , 16 вересня 2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.09.2025 № 047050016824, Позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, відповідачем не враховано до стажу періоди роботи в колгоспі згідно довідок від 09.10.2017 № №515-С, 516-С, від 05.10.2022 №421-С, оскільки вищезазначені довідки видані на підставі відомостей, в яких не повністю зазначено ім`я та по батькові заявника. Позивач вважає протиправним рішення відповідача, що і стало підставою звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 року продовжено строк розгляду справи на 30 днів.
Згідно довідки про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді "ст.262 ч.5 "Ухвала про відкриття спрощеного провадження" (без повідомлення сторін) від 19.11.25 №160/32727/25 було надіслано одержувачу Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 20.11.2025.
Відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу суду не надходив.
Статтею 261 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1). Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.2).
Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі) та законодавчу встановлену послідовність надання письмових заяв по суті, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеним КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 05.11.1998 року.
ОСОБА_1 , 16 вересня 2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.09.2025 №047050016824 "Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ", відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Так, в рішенні від 24.09.2025 №047050016824 зазначено зокрема наступне.
Відповідно до статті 26 Закону наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Відповідно до частини 2 статті 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 22 років.
Відповідно до статті 24 Закону страховий стаж обчислюється територіальним органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
Відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, військовий квиток, довідки про підтвердження трудової діяльності) та згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж складає 18 років 10 місяців 18 днів, що недостатньо для призначення пенсії.
Не враховано до стажу періоди роботи в колгоспі згідно довідок від 09.10.2017 № №515-С, 516-С, від 05.10.2022 №421-С, оскільки вищезазначені довідки видані на підставі відомостей, в яких не повністю зазначено ім`я та по батькові заявника.
Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року №1058-IV.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Так, згідно з пунктом 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Так, згідно копії трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 03.04.2000р. ОСОБА_1 у спірні періоди працював:
- запис 1 - 07.12.1983 прийнятий в члени колгоспу «Прогрес» Криничанського району Дніпропетровської області на роботу скотарем (рішення від 07.12.1983).
- запис 2 - 20.08.1984 звільнений за власним бажанням (рішення від 20.08.1984).
- запис 3 - 25.11.1989 прийнятий на роботу в колгосп «Прогрес» скотарем (рішення від 25.11.1989).
- запис 4 - 20.02.1991 звільнений згідно поданої заяви за власним бажанням (рішення від 20.02.1991).
- запис 5 - 05.09.1992 прийнятий на роботу в колгосп «Прогрес» скотарем (рішення від 08.09.1992).
- запис 6 - 20.10.1992 звільнений згідно поданої заяви за власним бажанням (рішення від 20.10.1992).
- запис 7 - 01.09.1994 прийнятий на роботу в колгосп «Прогрес» скотарем (рішення від 01.09.1994).
- запис 8 - 20.02.1995 звільнений згідно поданої заяви за власним бажанням (рішення від 20.02.1995).
- запис 9 - 04.07.1996 прийнятий на роботу в колгосп «Прогрес» скотарем (рішення від 04.07.1996).
- запис 10 - 30.04.2000 звільнений за згодою сторін (рішення від 14.03.2000).
Отже, у трудовій книжці позивача наявні відповідні записи про роботу у спірний період, тому ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження страхового (трудового) стажу. Також трудова книжка містить відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих людиноднів.
Так, згідно оскаржуваного рішення відповідачем не враховано до стажу періоди роботи в колгоспі згідно довідок від 09.10.2017 № №515-С, 516-С, від 05.10.2022 №421-С, оскільки вищезазначені довідки видані на підставі відомостей, в яких не повністю зазначено ім`я та по батькові заявника.
Згідно архівної довідки про відпрацьовані вихододні ОСОБА_1 в колгоспі "Прогрес" Криничанського району Дніпропетровської області за період з 01.01.1983 по 31.12.1984, виданої КЗ "Криничанський районний трудовий архів" від 09.10.2017 №515-С, ОСОБА_1 працював з грудня 1983 по серпень 1984. Підстава: фонд - 273, справа 583, арк.6, справа 606, арк.6. В відомостях зазначений за 1983, 1984рр. - " ОСОБА_1 " - "Так в документах".
Згідно архівної довідки про відпрацьовані вихододні ОСОБА_1 в колгоспі "Прогрес" Криничанського району Дніпропетровської області за період з 01.01.1989 по 31.12.2000 виданої КЗ "Криничанський районний трудовий архів" від 09.10.2017 №516-С, ОСОБА_1 працював з листопада 1989 по грудень 2000. Підстава: фонд - 273, справа 687, арк.9, справа 690, арк.6, справа 706, арк.6, справа 712, арк.7, справа 744, арк.3, справа 756, арк.2, справа 770, арк.4, справа 778, арк.3, справа 785, арк.5, справа 791, арк.6, справа797, арк.6 В відомостях зазначений за 1989, 1994-1998 - " ОСОБА_2 ", 1990, 1991, 2000 - " ОСОБА_1 ", 1992 - " ОСОБА_1 ", 1999 - " ОСОБА_1 " - "Так в документах", за 1993 ОСОБА_1 в відомостях не значиться.
Згідно архівного довідки про відпрацьовані вихододні ОСОБА_1 в Міжколгоспному комбікормовому заводі с.Мирне Криничанського району Дніпропетровської області за період 26.10.1987 по 29.11.1989, виданої КЗ "Трудовий архів" Криничанської селищної ради від 05.10.2022 №421-С, ОСОБА_1 працював з листопада 2023 по грудень 1989. Підстава: фонд-Л-54, справа 14, арк.54, справа 14, арк.80. Відомості по нарахуванні заробітної плати за 1989р. в архіві відсутні. В відомостях за 1987-1988 зазначений ОСОБА_1 - так в документах.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
В даному випадку, суд звертає увагу, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідач суду не надав, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
Суд вважає безпідставними твердження пенсійного органу щодо не зарахування позивачу до стажу роботи через наявність неточностей в архівних довідках (а саме не повністю зазначено ім`я та по батькові заявника), оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його документах, що підтверджують трудову діяльність.
В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової документації, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення такої.
Отже, твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування періоду роботи позивача до страхового стажу у зв`язку з не зазначенням або зазначенням в довідках неповного по батькові позивача, є безпідставними.
Тому суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 04.04.2000 р., а саме з 07.12.1983 по 20.08.1984, з 25.11.1989 по 20.02.1991, з 05.09.1992 по 20.10.1992, з 01.09.1994 по 20.02.1995, з 04.07.1996 по 30.04.2000. 
Щодо вимоги позивача зарахувати період з 04.07.1996 по 30.04.2002 р., то згідно трудової книжки позивача, ОСОБА_1 працював з 04.07.1996 по 30.04.2000 в колгоспі «Прогрес» скотарем, відтак саме період з 04.07.1996 по 30.04.2000 має бути зарахований позивачу до страхового стажу.
Таким чином, є протиправним та підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.09.2025 №047050016824 про відмову у призначенні пенсії.
Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії за віком є належним способом захисту прав позивача, а відтак відповідна позовна вимога підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ 42098368, 04053, м. Київ, вул. Бульварно – Кудрявська, 16) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.09.2025 №047050016824 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 04.04.2000 р., а саме з 07.12.1983 по 20.08.1984, з 25.11.1989 по 20.02.1991, з 05.09.1992 по 20.10.1992, з 01.09.1994 по 20.02.1995, з 04.07.1996 по 30.04.2000.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ».
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова