печерський районний суд міста києва

Справа № 757/32185/25-ц 
пр. 2-4497/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року 
Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Хайнацького Є.С.,
при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,
за участю:
позивача - не з`явився,
представника відповідача - Ковальової А.Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві (далі - відповідач, ТУ ДБР у м. Києві), в якому просить стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 136 000,00 грн.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що моральну шкоду, яку він просить стягнути з відповідача, заподіяно йому у зв`язку із неналежних розглядом посадовими особами ТУ ДБР у м. Києві заяв про вчинення кримінальних правопорушень та невнесенням відомостей до ЄРДР.
Так, позивач 15 березня 2024 року, 25 червня 2024 року та 23 серпня 2024 року звертався до ТУ ДБР у м. Києві із заявами про вчинення кримінальних правопорушень.
Ураховуючи, що відомості до ЄРДР за відповідними заявами своєчасно внесені не були, ОСОБА_1 звернувся із скаргами до суду.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року у справі № 761/11630/24 зобов`язано слідчого ТУ ДБР у м. Києві, який уповноважений вносити відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, внести до ЄРДР відомості на підставі заяви ОСОБА_1 від 15 березня 2024 року про вчинення кримінального правопорушення, повідомити про це заявника шляхом надання витягу з ЄРДР.
Також ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2024 року у справі № 761/32336/24 зобов`язано уповноважену особу (слідчого) ТУ ДБР у м. Києві внести відомості про кримінальне правопорушення та розпочати розслідування за заявою ОСОБА_1 від 23 серпня 2024 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року у справі № 761/25918/24 зобов`язано уповноважену особу (слідчого) ТУ ДБР у м. Києві невідкладно, але не пізніше 24 годин після отримання органом досудового розслідування копії ухвали слідчого судді, внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_1 від 25 червня 2024 року, отриманій 25 червня 2024 року, та розпочати розслідування.
Ураховуючи дані обставини, ОСОБА_1 посилаючись на вказані вище ухвали слідчих суддів про задоволення скарг, які на його думку, свідчать про бездіяльність службових осіб ТУ ДБР у м. Києві, стверджує про спричинення йому моральної шкоди, та наявністю причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю, діями слідчого та завданням такої шкоди.
Ухвалою суду від 14 липня 2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи про суті на 17.11.2025 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2025 року відкладено судове засідання на 24.02.2026 року.
01 вересня 2025 року представник ТУ ДБР у м. Києві - Ковальова А.Г. подала до суду відзив на позов, у якому просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зазначає, що сам лише факт задоволення скарг ОСОБА_1 слідчими суддями, не вказує про безумовний наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії чи бездіяльність слідчих ТУ ДБР у м. Києві заподіяли позивачу моральну шкоду. Сама по собі ухвала слідчого судді про задоволення скарги не є правовою підставою для відшкодування учасникам кримінального провадження моральної шкоди.
Зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності прямого причинного зв`язку ймовірно завданої моральної шкоди з діями чи бездіяльність ТУ ДБР у м. Києві, про які стверджує позивач, хоча причинний зв`язок є необхідною умовою виникнення деліктних зобов`язань в усіх без винятку випадках. 
05 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, у якому вказує на безпідставність доводів відповідача про необґрунтованість позовних вимог. Зазначає про те, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати щоденну діяльність. В цьому контексті нерозпочате вчасно розслідування (через незаконну відмову у цьому) є вже затягуванням розгляду справи.
18 вересня 2025 року представник ТУ ДБР у м. Києві - Ковальова А.Г. подала до суду заперечення (відповідь на відзив), у яких вказує на те, що у відповіді на відзив позивачем не спростовано доводи ТУ ДБР у м. Києві про відсутність фактичних передумов та правових підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , оскільки в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем так і не надано належних і достатніх доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, протиправності дій ТУ ДБР у м. Києві та відповідно існування причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями (діями) службових осіб ТУ ДБР у м. Києві й наслідками ймовірно завданої, за твердженнями ОСОБА_1 , моральної шкоди.
Зазначає, що безпідставними є посилання ОСОБА_1 на положення статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», оскільки зазначеними нормами врегульовано правовідносини відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Позивач не мав статусу підозрюваної особи у кримінальних провадженнях, про які згадувалось у відзиві на позовну заяву, та до кримінальної відповідальності не притягувався.
Зазначає про те, що завдання ОСОБА_1 немайнової шкоди та причинний зв`язок між діями ТУ ДБР у м. Києві і ймовірно завданою шкодою, як фактична передумова для відшкодування моральної шкоди, на підставі статей 1173, 1174 ЦК України, у рамках даного спору не підтверджені жодним належним та достатнім доказом.
Позивач, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився; подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала, просила відмовити.
Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом частини першої стаття 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судовим розглядом встановлено, що позивач 15 березня 2024 року, 25 червня 2024 року та 23 серпня 2024 року звертався до ТУ ДБР у м. Києві із заявами про вчинення кримінальних правопорушень.
Ураховуючи, що відомості до ЄРДР за відповідними заявами своєчасно внесені не були, ОСОБА_1 звернувся із скаргами до суду.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року у справі № 761/11630/24 зобов`язано слідчого ТУ ДБР у м. Києві, який уповноважений вносити відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, внести до ЄРДР відомості на підставі заяви ОСОБА_1 від 15 березня 2024 року про вчинення кримінального правопорушення, повідомити про це заявника шляхом надання витягу з ЄРДР.
ТУ ДБР у м. Києві після надходження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року у справі № 761/11630/23, 14 травня 2024 року внесено відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадження № 62024100120000426.
У подальшому зазначене кримінальне провадження 23 липня 2024 року закрито постановою слідчого, на підставі пункту 1 частини першої статті 284 КПК України.
Також ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2024 року у справі № 761/32336/24 зобов`язано уповноважену особу (слідчого) ТУ ДБР у м. Києві внести відомості про кримінальне правопорушення та розпочати розслідування за заявою ОСОБА_1 від 23 серпня 2024 року.
ТУ ДБР у м. Києві 03 грудня 2024 року, після надходження зазначеної ухвали слідчого судді, внесено відомості про кримінальне правопорушення та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62024100120000913.
У подальшому зазначене кримінальне провадження 14 липня 2024 року закрито постановою слідчого, на підставі пункту 1 статті 284 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року у справі № 761/25918/24 зобов`язано уповноважену особу (слідчого) ТУ ДБР у м. Києві невідкладно, але не пізніше 24 годин після отримання органом досудового розслідування копії ухвали слідчого судді, внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_1 від 25 червня 2024 року, отриманій 25 червня 2024 року, та розпочати досудове слідство.
ТУ ДБР у м. Києві 22 серпня 2025 року, після надходження зазначеної ухвали слідчого судді від 03 лютого 2025 року, внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62025100120000595.
Наразі досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Згідно з вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. 
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.
При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди внаслідок невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявою, причинний зв`язок між діями слідчого поліції та настанням тих негативних наслідків, на які вона посилається.
Факт того, що ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києві від 17 квітня 2024 року, 03 жовтня 2024 року та від 03 лютого 2025 року зобов`язано уповноважених осіб відповідача внести відомості до ЄРДР про кримінальні правопорушення за заявами позивача від 15 березня 2024 року, 25 червня 2024 року та 23 серпня 2024 року, не доводить заподіяння йому шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю ТУ ДБР у м. Києві, яка виразилась у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР, та настанням шкоди.
Права позивача у зв`язку із невнесенням слідчим відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР були відновлені ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року, 03 жовтня 2024 року та від 03 лютого 2025 року, що є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу бездіяльністю уповноваженими особами ТУ ДБР у м. Києві було завдано моральну шкоду, а також відсутні інші обставини, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Крім того, позивач у своєму позові не навів, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди в розмірі 136 000,00 грн.
Враховуючи те, що під час розгляду справи позивачем не було доведено суду наявності завданої моральної шкоди, протиправності діяння його заподіювача (визнання незаконними дій), наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за розгляд справи підлягає компенсації за рахунок держави.
Керуючись статтями 15, 16, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, статтями 12, 13, 76, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, - залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 30.03.2026 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ