Справа № 127/38551/23
Провадження № 22-ц/801/335/2026
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року	Справа № 127/38551/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Берегового О.Ю. (судді – доповідача),
суддів: Голоти Л.О., Сала Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання: Козюми Д.О.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним, перевід прав покупця, визнання права власності на 1/2 частку квартири, поділ майна та стягнення грошової компенсації за автомобіль, 
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 – адвоката Колотухи Катерини Анатоліївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року, ухвалене місцевим судом за головування судді Воробйова В.В., повний текст рішення складено 27 листопада 2025 року,

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним, перевід прав покупця, визнання права власності на 1/2 частку квартири, поділ майна та стягнення грошової компенсації за автомобіль, мотивуючи свої позовні вимог тим, що 01 серпня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. У шлюбі народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під час їх спільного проживання вони відкладали кошти, з наміром придбати для сім`ї квартиру. Так, в червні 2021 року почали підбирати варіанти двокімнатної квартири та їм підійшов варіант двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .
Через догляд за дитиною, позивач довірила оформлення документів на квартиру чоловіку. Згодом, ОСОБА_2 повідомив, що все оформив 12 липня 2021 року і вони можуть переїздити та вселятися в квартиру. Однак квартира потребувала ремонту, який був виконаний за спільні кошти та за допомогою її батьків та брата.
Позивач зазначає, що квартиру придбали за спільні кошти подружжя, сплативши близько 30000,00 доларів США, що еквівалентно 840000,00 грн, на ремонт – близько 10000,00 доларів США, що еквівалентно 370000,00 грн.
Також за спільні кошти під час шлюбу сторони придбали автомобіль «DAEWOO LANOS», 2007 року випуску, вартість якого наразі складає 149450,00 грн. 
Між сторонами склались неприязні стосунки та збираючи речі для окремого проживання позивач дізналася, що договір купівлі-продажу на квартиру був оформлений на ім`я бабусі відповідача - ОСОБА_3 , яка не вселялася, не проживала, має невеликий розмір пенсії та ремонт спірної квартири не здійснювала. Удаваність правочину підтверджується фотографіями в мобільному телефоні, в вайбері на якому зображений відповідач з пачкою грошей, які збиралися на покупку квартири, та укладення в той же день договору дарування спірної квартири на ім`я чоловіка. Вказані дії були направлені на позбавлення позивача права на частку в спільному майні подружжя.
Крім того, за час спільного проживання, за спільні кошти подружжям було придбано наступне майно (яке знаходиться у вказаній вище квартирі): кухня 38000 грн; варильна поверхня «ELEYUS BERTA 60 BLCF» (чорна чуг.газ. контр) 7000 грн; електрична духова шафа «Zanussi» 11000 грн; змішувач Прованс кухня граніт чорний 1411 грн; мийка з кварцового піску на кухню 2066 грн; кухонна витяжка «Eleyus» 5000 грн; жалюзі на вікно (кухня) 1400 грн; кухонний стіл 6000 грн; кухонні стільці (4 шт.) 6000 грн; душова кабіна 11150 грн; душова система без змішувача «NEO Vero NBV 051K» 2294,40 грн; змішувач Церсаніт 2000 грн; умивальник «Kraft»2800 грн; унітаз-компакт «COLOMBO Пульс» 1999 грн; дзеркало у ванну 1000 грн; пральна машина «SAMSUNG» 15000 грн; бойлер 5000 грн; рушникосушарка електрична у ванну 3000 грн; кондиціонер «Cooper Hunter» 10600 грн; роботи по монтажу систем кондиціонування 500 грн; шафа-купе 3-х дверна 12000 грн; тюль на вікно в дитячу кімнату 1500 грн; штори на вікно в дитячу кімнату 2000 грн; тканинні ролети на вікно на балкон 2000 грн; люстра світлодіодна «Titanum» у велику кімнату 2930 грн; люстра світлодіодна в дитячу кімнату 1800 грн; люстра світлодіодна в коридор 950 грн; стельовий світильник на кухню 1000 грн; стельовий світильник у ванну 800 грн; Led-світильник на балкон 263 грн; подвійні розетки по квартирі 2500 грн; вимикачі по квартирі 700 грн; міжкімнатні двері (4 шт.) 20000 грн; вхідні двері 10000 грн, а всього на 180000 грн.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила суд:
- визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 12 липня 2021 року між продавцем ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_3 ;
- перевести з покупця ОСОБА_3 на ОСОБА_2 права та обов`язки покупця у договорі купівлі-продажу, посвідченого нотаріально 12 липня 2021 року щодо квартири АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ;
- поділити між ними майно подружжя по 1/2 частці, виділивши позивачу на праві власності наступне майно: електрична духова шафа «Zanussi» 11000 грн; кухонний стіл 6000 грн; пральна машина «SAMSUNG» 15000 грн; шафа-купе 3-х дверна 12000 грн; кондиціонер «Cooper Hunter» 10600 грн; кухня 38000 грн, а всього на суму 92800,00 грн;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 вартості автомобіля в розмірі 74725 грн. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію частки від ринкової вартості автомобіля «DAEWOO LANOS», 2007 року випуску, об`єм двигуна 1598, сірого кольору, а саме в розмірі 74725,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 3871,20 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 8312,50 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 8677,50 грн. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, всупереч доказам наявних в справі. 
Просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року в частині визнання квартири спільним сумісним майном подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним, перевід прав покупця, визнання права власності на 1/2 частку квартири, поділ майна та стягнення грошової компенсації – скасувати частково. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним, перевід прав покупця, визнання права власності на 1/2 частку квартири, поділ майна та стягнення грошової компенсації за відсутнє майно в квартирі відповідно до опису майна в списку позовної заяви. В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію частки від ринкової вартості автомобіля «DAEWOO LANOS», в розмірі 74725,00 грн, залишити без змін.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ті ж обставини, що і у позовній заяві. Зокрема, зазначила, що відповідачі у справі уклали удаваний правочин, що підтверджується обставинами справи та наявними в справі доказами. Вважає, що в судовому засіданні було доведено факт спільного набуття подружжям коштів на купівлю спірної квартири для потреб сім`ї, хоча формально власником була третя особа – відповідач у справі ОСОБА_3 .
Вказує, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про розподіл майна подружжя, порушує презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Місцевий суд безпідставно не прийняв як доказ постанову про опис та арешт майна боржника, який був зроблений державним виконавцем Першого відділу ДВС м. Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Жовмір Ю.П. від 14 листопада 2025 року при примусовому виконанні постанови Вінницького апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року.
Отже, вважає, що відмовивши в задоволені позову, суд першої інстанції порушив її право на справедливий та неупереджений розгляд справи.
Крім того, не погоджуючись із рішенням суду в частині задоволених позовних вимог представник ОСОБА_2 – адвокат Колотуха К.А. подала апеляційну скаргу. Підставами для скасування рішення в цій частині зазначила: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права. Просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року в частині задоволеної позовної вимоги про стягнення грошової компенсації за автомобіль, а також в частині стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу - скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що сторонам на праві спільної сумісної власності належав автомобіль «DAEWOO LANOS», оскільки позивачем не доведено придбання цього автомобіля в період шлюбу. Вважає, що вартість майна, яке підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Також зазначила, що оскільки відсутні підстави для задоволення позову, то і відсутні підстави для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Колотуха К.А. подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просила її апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог залишити без змін. Крім того, просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 10000 грн та судовий збір в розмірі 1610,40 грн.
Також позивач  ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Колотухи К.А., в якому просила її апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення грошової компенсації автомобіля – залишити без змін.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 – адвоката Колотухи К.А.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Згідно з ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.
Судом встановлено, що 01 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №1995. Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».
У шлюбі народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з матеріалів справи 12 липня 2021 року було укладено:
- між ОСОБА_5 (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем) договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Троян А.С., зареєстрований в реєстрі за №810, відповідно до пункту 1.1. якого ОСОБА_5 , передала у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 . Загальна площа 44,4 кв.м., житлова площа 24,2 кв.м. Відповідно до п. 3.1. зазначеного договору, продаж цей вчинено за 820000,00 грн, що еквівалентно 30015,00 дол. США, яка повністю отримана продавцем до підписання цього договору;
- того ж дня ОСОБА_3 (дарувальник) укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Троян А.С., зареєстрований в реєстрі за №815, відповідно до пункту першого якого ОСОБА_3 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_2 (обдаровуваний) прийняв в дарунок квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 6 цього договору, дарунок сторони оцінили в сумі 500000,00 грн. 
Відповідно до п. 8 договору дарування, сторони підтвердили, що цей правочин не є фіктивним чи удаваним, тобто, не є таким, що передбачено ст. ст. 234, 235 ЦК України; укладення цього договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; договір відповідає реальній домовленості сторін.
Також п. 10 договору дарування визначено, що дарувальник та обдаровуваний, однаково розуміючи значення і умови цього правочину та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він не приховує інший правочин і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки, які обумовлені цим договором.
Позивач ОСОБА_1 звернулася зокрема з позовною вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладений 12 липня 2021 року між продавцем ОСОБА_5 та покупцем відповідачем ОСОБА_3 .
Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18)).
Вирішуючи позовні вимоги про визнання правочину недійсним у загальному розумінні, суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню (сторонами справи мають бути всі сторони правочину), та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав. 
З огляду на зазначене, якщо під час розгляду позовних вимог про визнання правочину недійним суд встановить, що позов пред`явлено не до всіх учасників цього правочину, тобто встановить неналежний суб`єктний склад учасників справи, суд відмовляє в задоволенні позову із зазначеної підстави або за клопотанням сторони спору здійснює заміну відповідача на належного або залучає співвідповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21)).
Позов, який пред`являється особою, яка не була учасником правочину про визнання правочину недійсним, повинен бути пред`явлений до всіх учасників такого правочину. Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову саме через неналежність відповідача, зокрема через те, що не всі сторони правочину є сторонами справи. Так само суд діє у випадку, якщо предметом правочину є майно, яке належить кільком особам на праві спільної власності, залучаючи відповідно до вимог ЦПК України до участі у справі співвідповідачами (належними відповідачами) усіх співвласників (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21).
У цій справі, предметом позову є зокрема визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладений 12 липня 2021 року між продавцем ОСОБА_5 та покупцем відповідачем ОСОБА_3 
ОСОБА_1 пред`явила позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу лише до ОСОБА_3 . Позовних вимог до ОСОБА_5 (продавця за оспорюваним договором купівлі-продажу) позивач не пред`являла, клопотань про залучення її співвідповідачем не заявляла.
Отже, співвідповідачем у цій справі, крім ОСОБА_3 (покупця квартири), має також бути продавець за оспорюваним договором купівлі-продажу – ОСОБА_5 , оскільки заявлені ОСОБА_1 вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу безпосередньо стосується прав та обов`язків ОСОБА_5 і не може бути розглянута судом. 
Інші позовні вимоги про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя, перевід прав покупця, визнання права власності на 1/2 частку квартири, є похідними від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу.
Оскільки ОСОБА_5 до участі в справі в якості співвідповідача за позовом ОСОБА_1 не залучена, відповідного клопотання позивач не заявляла, тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним, перевід прав покупця, визнання права власності на 1/2 частку квартири, проте помилився щодо мотивів такої відмови.
Апеляційний суд звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено залучення до участі в справі співвідповідачів на стадії апеляційного розгляду справи. 
Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року в справі №758/6468/17 (провадження №61-1046св23).
Щодо поділу іншого майна між подружжям.
Також позивач ОСОБА_1 у позові зазначила, що за час спільного проживання, за спільні кошти подружжям було придбано майно, тому просила суд здійснити поділ майна подружжя по 1/2 частці, виділивши їй на праві власності наступне майно, а саме: електричну духову шафу «Zanussi» 11000 грн; кухонний стіл 6000 грн; пральну машину «SAMSUNG» 15000 грн; шафу-купе 3-х дверну 12000 грн; кондиціонер «Cooper Hunter» 10600 грн; кухня 38000 грн, а всього на суму 92600,00 грн.
Частиною третьою статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 05 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, положення ст. 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.
Згідно із статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів задоволено частково. Зобов`язано Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) провести огляд та опис майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , а саме: Кухня – 38000 грн. Варильна поверхня ELEYUS BERTA 60 BLCF (чорна чуг.газ. контр) – 7000 грн. Електрична духова шафа Zanussi – 11000 грн. Змішувач Прованс кухня граніт чорний – 1411 грн. Мийка з кварцового піску на кухню – 2066 грн. Кухонна витяжка Eleyus – 5000 грн. Жалюзі на вікно (кухня) – 1400 грн. Кухонний стіл – 6000 грн. Кухонні стільці (4 шт.) – 6000 грн. Душова кабіна – 11150 грн. Душова система без змішувача NEO Vero NBV 051K – 2294,40 грн. Змішувач Церсаніт – 2000 грн. Умивальник Kraft – 2800 грн. Унітаз-компакт COLOMBO Пульс – 1999 грн. Змішувач Церсаніт – 2000 грн. Умивальник Kraft – 2800 грн. Унітаз-компакт COLOMBO Пульс – 1999 грн. Дзеркало у ванну – 1000 грн. Пральна машина SAMSUNG – 15000 грн. Бойлер – 5000 грн. Рушник сушарка електрична у ванну – 3000 грн. Кондиціонер Cooper Hunter – 10600 грн. Роботи по монтажу систем кондиціонування – 500 грн. Шафа-купе 3-х дверна – 12000 грн. Тюль на вікно в дитячу кімнату – 1500 грн. Штори на вікно в дитячу кімнату – 2000 грн. Тканинні ролети на вікно на балкон – 2000 грн. Люстра світлодіодна Titanum у велику кімнату – 2930 грн. Люстра світлодіодна в дитячу кімнату – 1800 грн. Люстра світлодіодна в коридор – 950 грн. Стельовий світильник на кухню – 1000 грн. Стельовий світильник у ванну – 800 грн. Led-світильник на балкон – 2500 грн. Подвійні розетки по квартирі – 2500 грн. Вимикачі по квартирі – 700 грн. Міжкімнатні двері (4 шт.) – 20000 грн. Вхідні двері – 10000 грн. В іншій частині заяви про забезпечення доказів відмовлено.
Відповідно до постанови про опис та арешт майна боржника ВП №79544470 від 14 листопада 2025 року, головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Жовмір Ю.П. здійснено огляд та опис майна, зазначеного в постанові Вінницького апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року.
З постанови державного виконавця видно, що під час проведення перевірки виявлено відсутність наступних речей, що підлягають огляду та опису, а саме: електричної духової шафи «Zanussi»; кухонних стільців 4 шт.; пральної машини «SAMSUNG».
Отже з переліченого майна, яке позивач просить поділити, відсутні електрична духова шафа «Zanussi» та пральна машина «SAMSUNG», а тому це майно не підлягає поділу.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
В матеріалах справи міститься копія розписки від 04 липня 2022 року, з якої вбачається, що ОСОБА_8 виготовляє кухню на замовлення ОСОБА_2 на загальну суму 38000 грн. Отримав завдаток в сумі 20700 грн на закупівлю матеріалів, зобов`язується виконати замовлення «кухню» протягом місяця, орієнтовно до 01 серпня 2022 року (т.1 а.с.103).
Апеляційний суд приходить до висновку, що кухня є неподільною річчю, відносяться до поліпшень квартири, тому не підлягає поділу як окреме рухоме майно, оскільки її демонтаж і поділ призведе до втрати цільового призначення та значної втрати її вартості.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивач ОСОБА_1 не заявляла позовних вимог про стягнення грошової компенсації за спірне майно, а тому відсутні правові підстави для стягнення такої компенсації. 
Таким чином, позовні вимоги в цій частині підтягають частковому задоволенню та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, підлягає виділенню ОСОБА_1 у власність таке майно: кухонний стіл – 6000 грн; шафа-купе 3-х дверна – 12000 грн; кондиціонер «Cooper Hunter» – 10600 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Колотухи К.А.  
Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію частки від ринкової вартості автомобіля «DAEWOO LANOS», 2007 року випуску, в розмірі 74725,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 придбали спірний автомобіль під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Автомобіль зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 та перебуває у користуванні останнього, а тому позивач має право на грошову компенсацію половини вартості цього транспортного засобу виходячи із середньої ринкової вартості аналогічного транспортного засобу.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, та вважає безпідставними доводи скаржника про те, що позивачем не доведено придбання цього автомобіля в період шлюбу, виходячи з наступного.
Зі змісту роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пунктах 23 і 25 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Отже, майно може належати подружжю на праві спільної сумісної власності за умови встановленого факту набуття такого майна подружжям під час шлюбу; джерелом набуття цього майна мають бути спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця; мета, з якою дане майно придбане та наявність цього майна на час припинення ведення спільного господарства.
За правилами частини першої статті 70 СК України і частини 2 статті 372 ЦК України при поділі між подружжям спільного сумісного майна, частки кожного із подружжя є рівними.
01 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №1995. 
Згідно з наданої інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях вбачається, що 31 серпня 2018 року за відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано транспортний засіб «DAEWOO LANOS», 2007 року випуску, об`єм двигуна 1598, який перебуває в його власності (т.2 а.с.132).
Отже матеріалами справи підтверджено, що спірний автомобіль марки «DAEWOO LANOS», 2007 року випуску, був придбаний під час перебування у зареєстрованому шлюбі позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 в інтересах сім`ї і частки подружжя у цьому майні є рівними.
Апеляційним судом не встановлено та відповідачем ОСОБА_2 не доведено належними доказами, що цей автомобіль є його особистою власністю, а також ним не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на це майно, яке набуте ними в період перебування у шлюбі.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12. 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Згідно з висновком про вартість №12 від 27 листопада 2023 року, складеного ТОВ «Подільський експертний центр», орієнтовна середня вартість майна – автомобіля «DAEWOO LANOS», 2007 року випуску, сірого кольору, об`єм 1598, враховуючи інформацію зі слів замовника: автомобіль укомплектований, знаходиться в задовільному стані (робочому, без пошкоджень, не був у ДТП), згідно з даними продажу мережі Інтернет на подібне майно становить 149450,00 грн (т.1 а.с.26 на звороті). 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вартість 1/2 частки вказаного автомобіля становитиме 74725,00 грн та обґрунтовано стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 зазначену компенсацію.
Під час перебування справи на розгляді в суді першої інстанції, відповідач не вживав будь-яких заходів для доведення дійсної вартості спірного автомобіля, тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги вищезазначений висновок про вартість №12 від 27 листопада 2023 року. тому аргументи апеляційної скарги в цій частині є не обґрунтованими.
Відповідно до пунктів 1 і 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1).
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина 2).
З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним, перевід прав покупця, визнання права власності на 1/2 частку квартири, підлягає зміні, з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови. В частині вирішення позовних вимог про поділ майна подружжя та щодо стягнення судових витрат, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року в частині стягнення грошової компенсації за автомобіль – залишити без змін.
Щодо розподілу судових витрат.
За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 8000 грн (т.1 а.с.116), за подання заяви про забезпечення позову – 605,60 грн (т.2 а.с.133), за подання апеляційної скарги на ухвалу суду – 605,60 грн (т.3 а.с.62). 
За витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивач ОСОБА_1 сплатила адвокату Вдовцовій Л.К. – 25000 грн (т.3 а.с.161, 164), а в суді апеляційної інстанції – 10000 грн (т.4 а.с.12).
Всього ОСОБА_1 понесла судових витрат в сумі 44211,20 грн.
Відповідач ОСОБА_2 в суді першої інстанції поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн (т.2 а.с.115), в суді апеляційної інстанції – 10000 грн (т.3 а.с.239, т.4 а.с.5). За подання апеляційної скарги на ухвалу суду сплатив судовий збір в розмірі 605,60 грн (т.2 а.с.172), а за подання апеляційної скарги на оскаржуване рішення суду – 1610,40 грн (т.3 а.с.210). 
Всього відповідач ОСОБА_2 поніс судових витрат в сумі 25216 грн. 
Апеляційний суд дійшов висновку, що заявлені розміри судових витрат позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 є обґрунтованими та доведеними, відтак підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених вимог.
Разом з тим, оскільки ч. 10 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, враховуючи вимоги ч.10 ст.141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача  ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 різниця понесених нею судових витрат в розмірі 10000 грн.
Крім того, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2025 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення остаточно судового рішення за результатами розгляду її апеляційної скарги на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року.
Апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, тому з неї на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання її апеляційної скарги в розмірі 9370,80 грн (за одну вимогу майнового характеру про визнання права власності на частку квартири в розмірі 6150 грн (410000 грн (1/2 частки квартири) х 1% х 150%) та за дві вимоги немайнового характеру в розмірі 3220,80 грн = 1073,60 грн х 2 вимоги х 150%). 
Також з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 497,45 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 – адвоката Колотухи Катерини Анатоліївни задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року в частині вирішення позовних вимог про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним, перевід прав покупця, визнання права власності на 1/2 частку квартири – змінити, викласти його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року в частині вирішення позовних вимог про поділ майна подружжя та щодо стягнення судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_1 у власність таке майно: кухонний стіл – 6000 грн; шафу-купе 3-х дверну – 12000 грн; кондиціонер «Cooper Hunter» – 10600 грн.
В іншій частині відмовити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року в частині стягнення грошової компенсації за автомобіль – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 10000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 497,45 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 9370,80 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Головуючий     О.Ю. Береговий 

Судді      Л.О. Голота 

Т.Б. Сало