ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" березня 2026 р. Справа№ 910/13803/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Барсук М.А.
суддів: Руденко М.А. 
Пономаренка Є.Ю. 

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.;
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТТовариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго"
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026
у справі №910/13803/25 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго"
про стягнення 371 864, 77 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог 

Приватне акціонерне товариство "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго" про стягнення 371 864, 77 грн з яких: основний борг за Договором №2/22 на зайняття залізничних під`їзних колій (відстій вагонів) та супутніх послуг від 28.04.2022 за період жовтень 2024-жовтень 2025 - 304 128, 00 грн, пені - 52 094, 03 грн, інфляційне збільшення - 10 512, 23 грн, 3% річних - 5 130, 51 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснював своєчасну та повну оплату за надані позивачем послуги за договором, у зв`язку з чим у відповідача за період з жовтня 2024 по жовтень 2025 утворилась заборгованість.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі №910/13803/25 провадження за позовом Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго" про стягнення 371 864, 77 грн закрито в частині основного боргу у розмірі 304 128, 00 грн, 3% річних у розмірі 5 130, 51 грн, інфляційних втрат у розмірі 10 512, 23 грн та пені у розмірі 45 100, 03 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі. В іншій частині позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго" на користь Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту" пеню у розмірі 6 994 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 4 462 грн 38 коп.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вказав, що оскільки відповідач погасив перед позивачем в повному обсязі основний борг, 3% річних, інфляційні втрати та частково пеню, то предмет спору щодо стягнення вищезазначених сум перестав існувати у зв`язку з задоволенням такої вимог відповідачем після відкриття провадження у справі.
Задовольняючи решту вимог про стягнення пені, суд першої інстанції зазначив, що оскільки у пункті 5.4. договору №2/22 від 28.04.2022 сторони узгодили, що за несвоєчасну оплату послуг пеня нараховується "за весь період прострочки", що у свою чергу є до фактичної оплати заборгованості, до даних правовідносин не застосовується 6-ти місячне обмеження на нарахування пені, згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі №910/13803/25 в частині розподілу судових витрат, а саме п. 3 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго" на користь Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту" пеню у розмірі 6 994 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 83 грн 93 коп."
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- відповідачем 20.11.2025 в добровільному порядку було сплачено загалом на користь Позивача заборгованість у розмірі 364 870,77 грн, у зв`язку із чим в цій частині суд закрив провадження у справі;
- закривши провадження у справі в частині боргу в розмірі 364 870,77 грн., суд безпідставно стягнув сплачену за вказану вимогу суму судового збору з відповідача, оскільки у даній справі судом було вирішено лише спір у частині стягнення пені в сумі 6 994, 00 грн.
- відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу судовий збір лише за розгляд позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 6 994,00 грн, тобто в сумі 83,93 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/13803/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою суду від 17.02.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 17.03.2026.

Явка представників сторін

Представники сторін судове засідання 17.03.2026 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги сторони повідомлялись належним чином шляхом направлення процесуальних документів до електронного кабінету в системі ЄСІТС.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), враховуючи рекомендації, викладені у пункті 2.2. Правил організації ефективного господарського судочинства, затверджених рішенням загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 5 від 29.05.2024, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 17.03.2026 за відсутності представників сторін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

28.04.2022 між Приватним акціонерним товариством "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту" в особі Подільської філії, як виконавцем (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго", як замовником (відповідач) укладено договір на зайняття залізничних під`їзних колій (відстій вагонів) та супутні послуги №2/22, згідно умов якого (пункт 1.1.), виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги із зайняття залізничних під`їзних колій для відстою не завантажених (порожніх) вагонів замовника на власних залізничних під`їзних коліях (послуги з відстою) та супутні послуги визначені договором (супутні послуги), а замовник зобов`язується здійснювати оплату за надані послуги відповідно до умов цього договору.
Додатковими угодами № 1 від 30.06.2022, № 2 від 31.08.2022, № 3 від 31.12.2022, № 4 від 16.03.2023, №5 від 01.07.2023 строк дії договору продовжено до 30.09.2023, у всіх випадках договір діє до здійснення розрахунків за надані послуги.
Відповідно до пункту 1.3. договору №2/22 від 28.04.2022, незавантажені (порожні) вагони/локомотиви замовника (далі-рухомий склад), який відстоюється на залізничних під`їзних коліях, належать Замовнику на правах власності або перебувають в іншому законному володінні Замовника.
Згідно з пункту 2.1. договору №2/22 від 28.04.2022, замовник не пізніше ніж за сім робочих днів до запланованого дня початку надання послуг з відстою направляє виконавцю на погодження письмову заявку про намір направити рухомий склад для відстою, з обов`язковим зазначенням точної кількості рухомого складу та кількості діб зайняття залізничних під`їзних колій (з зазначенням дати початку та дати закінчення надання послуг з відстою).
Пунктом 4.2 договору №2/22 від 28.04.2022 узгоджена договірна плата за послуги з відстою (зайняття залізничних під`їзних колій рухомим складом) становить - 80,00 грн. (без ПДВ) за одиницю рухомого складу за одну добу, при цьому неповна доба приймається за повну. Сторони дійшли згоди, що незалежно від обсягу фактично наданих послуг з відстою (в тому числі, не залежно від фактичної кількості рухомого складу та/або часу зайняття ним залізничних під`їзних колій в межах строку зазначеного в погодженій заявці) замовник зобов`язується оплатити виконавцю повну вартість послуг вказану у погодженні до відповідної заявки.
Додатковою угодою №4 від 16.03.2023 пункт 4.2. договору №2/22 від 28.04.2022 викладений в наступній редакції: "Плата за зайняття залізничних під`їзних колій (відстій вагонів/локомотивів) в розмірі - 85 грн ваг/добу без ПДВ та пільгову ставку для замовника рухомий склад якого знаходиться на коліях виконавця терміном 90 діб та більше - 80 грн ваг/добу без ПДВ за одну добу, при цьому неповна доба приймається за повну".
Пунктом 4 Додаткової угоди №4 віл 16.03.2023 передбачено, що вона набуває чинності з 01.04.2023.
Згідно пункту 5.4. договору №2/22 від 28.04.2022, за несвоєчасну оплату послуг замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за весь період прострочки.
На виконання Договору в період з жовтня 2024 по жовтень 2025 (включно) позивачем надані відповідачу послуги з зайняття залізничних під`їзних для відстою незавантажених (порожніх) вагонів/локомотивів відповідача на власних залізничних під`їзних коліях та супутніх послуг на загальну суму 304 128, 00 грн., а саме: вагон № 63936850 прийнято від станції 25.10.2022; вагон №63936009 прийнято від станції 25.10.2022; вагон №63904312 прийнято від станції 03.11.2022; вагон №63913875 прийнято від станції 03.11.2022; вагон №63935241 прийнято від станції 15.11.2022; вагон №63933337 прийнято від станції 15.11.2022; вагон №63900047 прийнято від станції 06.12.2022; вагон №63936975 прийнято від станції 19.01.2023 року.
У зв`язку з наявністю заборгованості за надані за договором послуги позивач направив відповідачу претензії №24-03/65 від 10.12.2024, №24-03/25 від 28.02.2025, №24-03/29 від 31.03.2025, №24-03/41 від 01.05.2025, №24-03/50 від 02.06.2025, №24-03/57 від 01.07.2025, №24-03/28/25 від 01.09.2025.
З огляду на зазначені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 304 128, 00 грн, а також додатково нараховану пеню у розмірі 52 094, 03 грн, 3% річних у розмірі 5 130, 51 грн та інфляційні втрати у розмірі 10 512, 23 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).
Як встановив суд першої інстанції, відповідач сплатив позивачу основну заборгованість у розмірі 304 128, 00 грн, а також суму нарахованих 3% річних у розмірі 5 130, 51 грн та інфляційних втрат у розмірі 10 512, 23 грн, на підтвердження чого ним було надано відповідні платіжні інструкції.
З цих підстав, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач після відкриття провадження у даній справі погасив перед позивачем наявну заборгованість, а також нараховану суму 3% річних, інфляційних втрат та частково пеню, у зв`язку із чим суд закрив провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 304 128, 00 грн, 3% річних у розмірі 5 130, 51 грн, інфляційних втрати у розмірі 10 512, 23 грн та пені у розмірі 45 100, 03 грн, на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
Решту позовних вимог про стягнення пені у розмірі 6 994,00 грн суд першої інстанції задовольнив з підстав їх обґрунтованості, арифметичній вірності та відповідності здійсненого нарахування умовам пункту 5.4. договору №2/22 від 28.04.2022.
Рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі щодо основного боргу у розмірі 304 128, 00 грн, 3% річних у розмірі 5 130, 51 грн, інфляційних втрат у розмірі 10 512, 23 грн, пені у розмірі 45 100, 03 грн та в частині стягнення 6 994,00 грн пені апелянтом не оскаржується, та відповідно до приписів ст. 269 ГПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.
Водночас, апелянт не погоджується із рішенням суду в частині розподілу сум судового збору.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, покладаючи на відповідача судовий збір у розмірі 4 462, 38 грн, суд першої інстанції вказав, що оскільки спір в даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, а саме не здійснення вчасної та повної оплати отриманих від позивача послуг за договором №2/22 від 28.04.2022, а тому на підставі частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.
Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Тобто, наведеною нормою Закону України "Про судовий збір" передбачено повернення судового збору в разі закриття (припинення) провадження у справі.
Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 903/181/19, викладено таку правову позицію: "лише висновок суду першої інстанції про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково свідчить про вирішення спору по суті розглянутих вимог. Натомість, у тому випадку, коли в резолютивній частині судового рішення зазначається про закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у зв`язку з відсутністю предмету спору, спір по суті у відповідній частині не вирішується, навіть якщо розгляд справи по суті закінчується ухваленням рішення суду, без постановлення відповідної ухвали, як окремого процесуального документа.
Відповідно у випадку закриття провадження у справі щодо частини заявлених вимог у резолютивній частині рішення норма частини 9 статті 129 ГПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, не застосовуються і не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у повному обсязі, в тому числі і щодо частини із заявлених вимог, за якою провадження було закрито. 
У зазначеній нормі Господарського процесуального кодексу України йдеться про здійснення розподілу судових витрат між сторонами у справі у разі вирішення спору по суті. Водночас, така норма не застосовується, якщо Закон України «Про судовий збір» у такому випадку передбачає повернення судового збору з Державного бюджету України.
Зокрема, у пункті 5 частини 1 статті 7 цього Закону прямо встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях".
Подібний за змістом висновок щодо застосування приписів частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пункту 5 частини 1 статті 7 Закон України "Про судовий збір" викладений у постанові Верховного Суду від 06.09.2021 у справі № 910/8775/20, від 23.01.2024 у справі № 910/7984/22, від 28.01.2025 у справі № 910/11845/23, від 25.11.2025 у справі № 910/7781/23.
Колегія суддів відзначає, що закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв`язку з чим результат вирішення спору відсутній. Відтак з урахуванням положень пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", частина 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України застосована бути не може.
Тобто, покладення на відповідача суми судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору не відповідає правовим позиціям Верховного Суду, статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пункту 5 частини 1 статті 7 Закон України «Про судовий збір».
З цих підстав, колегія суддів, здійснивши власний розрахунок суми судового збору, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, дійшла до висновку, що на відповідача підлягають покладенню витрати зі сплати судового збору у розмірі 83,93 грн, що розраховані пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, з огляду на наведені вище висновки, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго" підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні в частині розподілу сум судового збору.
Керуючись ст.ст. 74, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі № 910/13803/25 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі № 910/13803/25 змінити в частині вирішення питання про розподіл між сторонами судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.
3. У пункті 3 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі № 910/13803/25 слова та цифри «судовий збір у розмірі 4 462 грн 38 коп.» замінити словами та цифрами «судовий збір у розмірі 83 грн 93 коп.».
4. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі № 910/13803/25 залишити без змін.
5. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі № 910/13803/25.
6. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
7. Матеріали справи № 910/13803/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 23.03.2026 

Головуючий суддя М.А. Барсук 

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко