г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/216/26
Номер провадження 2/213/686/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді Хмельової С.М., 
за участі секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,
за відсутності сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 серпня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4861985, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 16 000,00 грн строком на 360 днів – до 29.07.2025, зі сплатою процентів за користування коштами. Кредитор виконав умови договору шляхом зарахування коштів на зазначену відповідачем платіжну картку. Відповідач умови договору з повернення кредиту та сплати відсотків не виконав. За період з 03.08.2024 по 31.03.2025 у відповідача перед первісним кредитором утворилась заборгованість за сплати процентів у розмірі 57 840,00 грн. 
За договором факторингу від 31.03.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. В межах строку дії кредитного договору позивачем здійснено донарахування відсотків за 120 днів у розмірі 28 800,00 грн. 
Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 102 640,00 грн, сплачений судовий збір та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. 
Сторони в судове засідання не з`явилися. 
Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.
Відповідач надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає, у зв`язку з чим просить зменшити розмір судового збору на 50%. Крім того зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспрівмірним зі складністю справи та обсягом наданої правничої допомоги. Просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1 000,00 грн.
За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення за відсутності сторін. 
У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
16 січня 2026 року позов надійшов до суду.
Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2026 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано докази за клопотанням представника позивача.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.
03 серпня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний застосунок «Сredit7», укладено договір №4861985 про надання коштів на умовах споживчого кредиту,відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 16 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , строком на 360 днів. За користування кредитом передбачено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою - 1,50% за кожен день користування кредитом, що застосовується в межах всього строку кредиту. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів. Загальні витрати за кредитом складають 86 400,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту – 102 400 грн. 
Договір, графік платежів та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем електронним підписом одноразовими ідентифікаторами.
Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами.
ТОВ «Лінеура Україна» виконало умови договору щодо надання кредиту. Листом від 09 квітня 2025 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» підтвердило успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 03 серпня 2024 року на суму 16 000,00 грн, номер картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua – 471121570, призначення платежу: Зарахування 16000 грн на карту НОМЕР_3 .
Зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача в сумі 16 000,00 грн також підтверджується інформацією, наданою АТ «Державний ощадний банк України» на виконання ухвали суду. Зазначено, що в установі банку на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок, до якого емітовано платіжну картку НОМЕР_3 , на яку 04.08.2024 було зарахування коштів у сумі 16 000 грн. Дата створення документа про зарахування коштів – 03.08.2024.
Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав належним чином.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Лінеура України», станом на 31 березня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 81 840,00 грн: 16 000,00 грн – тіло кредиту, 57 840,00 грн – проценти, 8000,00 грн – штрафи. Нарахування процентів здійснювалося з 03.08.2023 по 31 березня 2025 року включно, у розмірі, передбаченому умовами договору. 
Як видно із розрахунку заборгованості, відповідач жодної в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту та процентів не здійснив, у зв`язку з чим були нараховані штрафи.
31 березня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №31-1/03/2025, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №4861985 на загальну суму 81 840,00 грн.
ТОВ «Українські фінансові операції» в межах строку дії договору кредиту №4861985 здійснено нарахування відсотків з 01.04.2025 по 29.07.2025 (120 днів) на суму 28 800,00 грн. 
Таким чином загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 110 640,00 грн. Позивач просить стягнути суму заборгованості в розмірі 102 640,00 грн (без урахування штрафів).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено у формі електронного документу та підписано відповідачем електронним підписом. 
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Встановлено, що сторонами кредитного договору визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк кредитування, періодичність платежів, розмір відсотків та порядок їх нарахування, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтована вартість кредиту у відповідності до розміру застосованих відсотків. 
Відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору №4861985 від 03.08.2024.
Відповідно до ст. ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору грошові кошти (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. 
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Приписами ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти, проте належним чином умови договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. Розрахунок заборгованості первісного кредитора підтверджує наявність та розмір заборгованості за тілом кредиту та процентам, нарахованим за період з 03.08.2024 до 31.03.2025.
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
На підставі договору факторингу від 31 березня 2025 року позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №4861985. Оскільки станом на дату укладення договору факторингу строк дії кредитного договору не закінчився, позивачем донараховано відсотки за 120 днів – по 29.07.2025 в сумі 28 800,00 грн. Суд погоджується з нарахуванням відсотків позивачем, що відповідає умовам кредитного договор та не суперечить нормам законодавства, зокрема вимогам п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Як передбачено частиною 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до частини 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги, про що надав письмову заяву до початку розгляду справи по суті.
Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи заяву відповідача про визнання позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 грн, суд виходить з такого.
Відповідно до приписів ст. ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 5, 9 статті 141 ЦПК, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в пункті 119 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18.
Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до матеріалів справи судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 10 000,00 грн, на підтвердження яких позивачем надано: договір № 01/08/2024-А про надання правової допомоги від 01.08.2024 року, додаткова угода від 09.12.2025 до Договору, заявка на виконання доручення до договору від 21.04.2025, акт № 4861985 від 12.01.2026 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та детальний опис виконаних робіт, рахунок на оплату до Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024.
Із акту прийому-передачі наданих послуг №4861985 від 12.01.2026 видно, що у вартість наданих послуг входить представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою до ОСОБА_1 , у тому числі участь у судових засіданнях, вартістю 1 640,00 грн. При цьому, представник позивача участь у судових засіданнях не приймав, надав заяву про розгляд справи без його участі, а тому, на думку суду, витрати на правничу допомогу в сумі 1 640,00 грн не є доведеними і фактичний розмір витрат на правничу допомогу становить 8 360,00 грн.
Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, на думку суду вартість послуг адвоката в сумі 8 360,00 грн є завищеною стосовно іншої сторони спору, неспівмірною зі складністю цивільної справи, яка є малозначною, обсягом і складністю виконаної адвокатом роботи по наданню послуг позивачу. 
З огляду на викладене, враховуючи заяву відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, враховуючи характер виконаної роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає можливим зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та стягнути їх з відповідача на користь позивача в розмірі 4000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті та задоволення цих вимог в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1331,20 грн. Інші 50 відсотків судового збору, що становить 1331,20 грн підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.
Керуючись ст.ст. 512, 514, 525, 526, 530, 611, 626, 628, 629, 639, 1049, 1050, 1054, 1077 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 89, 133, 137, 141, 142, 206, 247, 258, 263-265, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором №4861985 від 03 серпня 2024 року у розмірі 102 640 (сто дві тисячі шістсот сорок) грн 00 коп., з яких: 16 000 грн – тіло кредиту, 57 840,00 грн – проценти нараховані первіснитм кредитором, 28 800,00 грн – проценти нараховані ТОВ «Українські фінансові операції».
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп. 
Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» з державного бюджету судовий збір у розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп. 
Виконання рішення в частині повернення судового збору покласти на органи Державної казначейської служби України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», місцезнаходження: 03045, м. Київ, вул. Глибочицька, буд.40, прим.19 літ. «Н», «П», код ЄДРПОУ 40966896.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Дата складення повного судового рішення – 06 квітня 2026 року.

Суддя С.М. Хмельова