ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1778/26 Справа № 214/2641/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Кривий Ріг 
справа № 214/2641/25
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»
відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року, яке ухвалено суддею Сіденком С.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, 

УСТАНОВИВ:

В квітні 2025 року АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. 
На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де споживачами є відповідачі у справі. 
Відповідачі не здійснюють оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим у них виникла заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2024 року у розмірі 37 571,50 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку, також у зв`язку із невиконанням відповідачами обов`язку щодо сплати заборгованості просить стягнути солідарно з відповідачів суму індексу інфляції у розмірі 14 344,92 грн, 3% річних у розмірі 3 296,87 грн, плату за абонентське обслуговування у розмірі 288,96 грн, а також відшкодувати судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 3 028 грн. 
Заочним рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року позов АТ «Криворізька теплоцентраль» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії, що виникла за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2024 року у сумі 37 571,50 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 288,96 грн, інфляційні втрати у сумі 14 344,92 грн та 3% річних у сумі 3 296,87 грн. 
Стягнуто у рівних частках із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору суму 3 028 грн, тобто по 1 514 грн, з кожного.
В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожен окремо, ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Апеляційні скарги мотивовані тим, що відповідачі не знали про наявність справи № 214/2641/25 за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії, що позбавило останніх можливості надати свої заперечення щодо пред`явленого позивачем позову. Зазначають, що суду не було підстав для заочного розгляду справи, оскільки вони не були повідомлені належним чином про розгляд справи, ухвали про відкриття провадження у справі не отримували. 
Відповідачі зазначають, що у зв`язку з військовою агресією рф, вони з дітьми були вимушені з 2022 року змінити місце постійного проживання, що підтверджується відповідним актом щодо місця проживання відповідачів, оскільки приживання за місцем реєстрації в квартирі, що розташована на дев`ятому поверсі дев`ятиповерхового будинку, є небезпекою для життя людини.
Також апелянти зазначають про недійсність довіреності представника позивача та безпідставність допуску судом першої інстнації до участі у справі представника позивача ОСОБА_3 .
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , станом на дату подання позовної заяви до суду, є споживачами послуг з централізованого опалення, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» за адресою: АДРЕСА_1 , мають зареєстроване місце проживання за вказаною адресою.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що відповідачі вчасно оплату за надані послуги не здійснювали, внаслідок чого, за період з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2024 року, у них виникла заборгованість у розмірі 37 571,50 грн, на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати у сумі 14 344,92 грн та 3% річних у сумі 3 296,87 грн. Крім того відповідачам нарахована плата за абонентське обслуговування у розмірі 288,96 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль», суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 . 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст.ст.4,6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові – послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги – послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Так, згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
Як слідує з інформації, яка є загальнодоступною, на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12 жовтня 2011 року № 343 та згідно листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25 липня 2013 року № 01/25-0940 щодо надання погодження на передачу теплових мереж та ТРП) державному підприємству «Криворізька теплоцентраль», яке перетворено на АТ «Криворізька теплоцентраль» доручено прийняти функцію забезпечення тепловою енергією споживачів міста у Жовтневому, Саксаганському, Довгинцівському та Інгулецькому районах міста.
Отже, надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 , в спірний період, здійснювалось АТ «Криворізька теплоцентраль».
Відповідачі є споживачами послуг, однак оплату за отримані послуги належним чином не здійснювали, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2024 року у сумі 37 571,50 грн.
Враховуючи ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані позивачем послуги з централізованого опалення та застосування приписів ст.625 ЦК України шляхом нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період прострочки виконання зобов`язань.
Колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані позивачем послуги з централізованого опалення, інфляційних втрат та 3% річних, з яким колегія суддів погоджується та вважає його вірним.
На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по оплаті за надані послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2024 року у сумі 37 571,50 грн., плати за абонентське обслуговування у розмірі 288,96 грн, інфляційних втрат у сумі 14 344,92 грн та 3% річних у сумі 3 296,87 грн. 
Щодо доводів апелянтів про їх неповідомлення про розгляд справи та відсутність підстав для ухвалення заочного рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї, направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача: АДРЕСА_1 .
Судова повістка на дату судового засідання, визначену судом була отримана відповідачами 05 травня 2025 року (а.с.20).
Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
За приписами пункту 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно пункту 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Водночас строк зберігання поштового відправлення в один місяць дає можливість особі, якій направлено поштове відправлення вжити заходів для отримання відправлення та ознайомлення з ним протягом цього строку.
При цьому, суд звертає увагу, що ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї надсилалися за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача та відповідно до вищевказаних положень ст. ст.128, 130 ЦПК України.
Таким чином, твердження відповідачів щодо неналежного їх сповіщення про час та місце розгляду справи колегією суддів не приймаються до уваги.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційних скарг відовідачів про те, що вони не проживають у спірній квартирі, оскільки вони зареєстрований у спірній квартирі, документально не звертався до АТ «Криворізька теплоцентраль»про непроживання у спірній квартирі згідно до приписів Закону України «Про житлово-комунальні послуги», таким чином він не звільнені від обов`язку щодо сплати наданих позивачем комунальних послуг, які надаються безперервно АТ «Криворізька теплоцентраль».
Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2  зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що ним не заперечується, а тому вони мають нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, зокрема, з оплати послуг постачання теплової енергії. 
Посилання відповідачів на недійсність довіреності представника позивача не приймаються до уваги колегією суддів, з огляду на наступне. 
Статтею 62 ЦПК України визначено документи, що підтверджують повноваження представників. Зокрема, передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. 
Пунктами 30-31 підрозділу 2 розділу III Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішення Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (далі - Положення), визначено, що користувач ЄСІТС може уповноважити іншого користувача на вчинення дій із використанням Електронного суду в інтересах довірителя, надавши засобами відповідної підсистеми ЄСІТС такому повіреному довіреність в електронній формі відповідно до вимог процесуального законодавства. Надання довіреності в електронній формі здійснюється засобами Електронного кабінету шляхом створення електронного документа встановленої форми, в якому визначається обсяг повноважень повіреного. Згідно з пунктами 32-35 підрозділу 2 розділу III Положення передбачено, що довіреність в електронній формі, підписана кваліфікованим електронним підписом довірителя, надає можливість повіреному виконувати визначений довірителем перелік дій засобами Електронного суду. Довіреність в електронній формі дійсна до моменту її скасування довірителем або протягом строку, на який вона видана. При втраті чинності довіреності в електронній формі автоматично скасовуються також усі її похідні довіреності, що видані в порядку передоручення. 
Як вбачається з скріншоту Електронного суду, довіреність на представника позивача Шевченко Ю.С. що видана в порядку передоручення ФАТЬЯНОВИМ Михайлом Юрійовичем (РНОКПП – НОМЕР_1 ), на підставі Витягу з ЄДР від 11 листопада 2024 року є дійсною. Позов подано на підставі довіреності, виданої та підписаної попереднім керівником товариства, яка не була відкликана та є чинною як на момент подання позовної заяви, так і протягом усього періоду розгляду справи. Зміна керівника юридичної особи після видачі довіреності не впливає на її чинність та обсяг повноважень представника за відсутності рішення про її відкликання. Таким чином, довіреність, видана із дотриманням правил, і є належним документом, що підтверджує повноваження представника у суді
Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційних скаргах. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 10 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: