Справа № 302/1087/25 
Провадження № 1-кп/302/39/26
21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2026 року	селище Міжгір`я Закарпатської області	

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі 
головуючого судді ОСОБА_1 
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
потерпілої ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань в селищі Міжгір`я кримінальне провадження № 12025078110000096, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 липня 2025 року, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісковець Міжгірського району Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, тимчасового непрацюючого, одруженого, раніше судимого за ст. 126-1 КК України вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.07.2024 до покарання у виді 1 року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням з установленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців (не відбуто), не є депутатом,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 25 липня 2025 року біля 15:00 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на подвір`ї, будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих непорозумінь затіяв словесну сварку із своєю дружиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканкою АДРЕСА_1 , під час якої, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх можливі суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, схопив ОСОБА_6 лівою рукою за праву руку і почав стискати, після чого відштовхнув її від себе та остання впала на землю. У результаті своїх протиправних дій ОСОБА_4 спричинив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 у вигляді двох синців на шкіряних покривах верхньої третини правого плеча по передньо-внутрішній поверхні. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів по механізму стиснення, якими могли бути пальці рук сторонньої особи. Розладу здоров`я за собою не потягли і по цій ознаці кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я. Наказ № 6 МОЗУ України від 17.01.1995 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» п. 2.3.5 та по давності виникнення вкладаються в час події, яка мала місце 25.07.2025. Малоймовірно, що дані тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок падіння з висоти власного зросту.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненому злочині визнав повністю. 
Вирішуючи питання щодо обсягу дослідження доказів суд установив, що фактичні обставини справи повністю визнаються учасниками справи, відповідно до їх викладу в обвинувальному акті та не оспорюються ними. При цьому суд з`ясував чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин та перевірив добровільність їх позицій. 
Суд роз`яснив учасникам справи, що у випадку визнання ними обставин провадження, може бути визнано недоцільним дослідження доказів на підтвердження таких обставин, – в такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На підставі частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, за згодою учасників справи, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які підтверджують подію кримінального правопорушення та вину ОСОБА_4 в його вчиненні та ніким не оспорюються. 
Відповідно до частин третьої й четвертої статті 349 КПК України суд обмежив обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням даних, які характеризують його особу.
Обвинувачений ОСОБА_4 надав суду показання, що повністю визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні відповідно до обставин, установлених під час досудового розслідування та відображених в обвинувальному акті. Показав, що 25 липня 2025 року біля 15:00 години, перебуваючи у себе в дворогосподарстві АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння він почав сварку зі своєю дружиною ОСОБА_6 , через її часті відвідування лікарні, під час якої схопив її своєю рукою за руку і злегка стиснув, а потім відштовхнув її від себе, внаслідок чого остання посковзнулась і впала на землю. Окрім визнання своєї вини, інформував, що попросив вибачення у потерпілої ОСОБА_6 , повідомив, що щиро розкаюється й обіцяв суду не порушувати закон в майбутньому. Заявив, що активно сприяв органам досудового розслідування. Просив суворо його не карати.
Суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення, належним чином проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України – умисне легке тілесне ушкодження.
У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Виходячи з загальних засад призначення покарання, принципу його законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації, при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як проступок, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває, засуджений за ст. 126-1 КК України вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.07.2024 до покарання у виді 1 року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням з установленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців (не відбуто), не є депутатом.
Обставиною, яка пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає – щире каяття та активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення.
Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
З досудової доповіді Хустського районного сектору філії ДУ "Центр пробації" в Закарпатській області щодо ОСОБА_4 вбачається, що ризик вчинення повторно кримінального правопорушення, як і ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства чи окремих осіб оцінюється як високий, при цьому, на думку органу пробації, досліджена інформація про обвинуваченого свідчить про можливість виправлення його без ізоляції від суспільства. 
Прокурор ОСОБА_3 висловила думку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 71 і 72 КК України просила призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді одного року позбавлення волі та штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінумумів доходів громадян
Потерпіла ОСОБА_6 просила суд суворо не карати ОСОБА_4 .
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид і міру покарання у межах, установлених у санкції частини першої статті 125 Кримінального кодексу України, з урахуванням особи обвинуваченого, який не працюючий, досягнув пенсійного віку (ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»), що унеможливлює призначення покарання у виді громадських робіт та у виді виправних робіт, його майнового стану, усіх обставин провадження, тяжкості вчиненого ним кримінального проступку та його наслідків, обставини, що пом`якшує покарання та двох обставин, які обтяжують покарання, враховуючи позиції прокурора та потерпілої, яка повідомила, що не має до обвинуваченого на час судового розгляду матеріальних чи моральних претензій, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, дотримуючись принципів об`єктивності та неупередженості розгляду справи, суд доходить висновку, що необхідним та достатнім покаранням для виправлення і запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченою так і іншими особами, буде покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ст.125 ч.1 КК України, в розмірі наближеному до мінімального.
Крім того, як встановлено судом, за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, ОСОБА_4 засуджений до покарання у виді одного року позбавлення волі, вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.07.2024, який набрав законну силу. Зазначеним вироком ОСОБА_4 , на підставі ст. 75 КК України, був звільнений від відбування покарання з випробуванням з установленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Відтак ОСОБА_4 вчинив проступок під час іспитового строку.
Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Положеннями ч. 1, 3 і 4 ст. 71 КК України регламентовано, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає й виконується самостійно.
На підставі наведеного, при призначенні ОСОБА_4 остаточного покарання суд застосовує положення ч.1 і 4 ст. 70 й ч. 3 ст. 72 КК України та призначає остаточне покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією частини 1 статті 125 КК України, самостійному виконанню з яким підлягає покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, призначене обвинуваченому вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.07.2024.
Суд уважає, що саме таке покарання є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
Цивільний позов не заявлявся.
Речові докази й процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Керуючись статтями 100, 124, 368, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 коп.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, із застосуванням ст. 72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.07.2024 та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 коп. та позбавлення волі строком на 1 (один) рік, кожне з яких виконувати самостійно.
Учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги на вирок до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя 	ОСОБА_1