ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2026 р. справа № 300/7085/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, - 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач), за змістом якого просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо здійснення з 01.09.2025 перерахунку пенсії без врахування пенсії за особливі заслуги перед Україною, встановленої з 13.03.2025 відповідно до пункту 7 статті 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» до основного розміру пенсії;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії, яким відновити з 01.09.2025 нарахування та виплату пенсії за особливі заслуги перед Україною, встановленої з 13.03.2025 відповідно до пункту 7 статті 1 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною", як особі, яку відповідно до Закону України "Про правовий статус та вшанування пам`яті борців за незалежність України у ХХ столітті" визнано борцем за незалежність України у ХХ столітті та відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" реабілітовано, із числа тих, яких за політичними або релігійними мотивами було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за померлого годувальника ОСОБА_2 . Зазначає, що є реабілітованою особою та борцем за незалежність України у XX столітті, що підтверджується довідкою Регіональної комісії з реабілітації від 06.03.2025 № 33-Д. На підставі цієї довідки у березні 2025 року їй було встановлено пенсію за особливі заслуги перед Україною відповідно до пункту 7 статті 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною». Разом з тим, у подальшому відповідач здійснив перерахунок пенсії з 01.09.2025 без урахування пенсії за особливі заслуги, фактично припинивши її виплату. Позивачка вважає такі дії протиправними, оскільки довідка комісії є чинною, не скасованою та виданою уповноваженим органом, а відповідач не наділений повноваженнями ставити під сумнів її зміст чи правові наслідки. На думку позивача, припинення виплати пенсії за особливі заслуги порушує її право на належне пенсійне забезпечення та суперечить вимогам законодавства, у зв`язку з цим звернулася до суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 відкрито провадження в решті позовних вимог за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України (а.с.31).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 27.10.2025, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що пенсія за особливі заслуги відповідно до пункту 7 статті 1 Закону № 1767 призначається лише тим особам, які одночасно: визнані борцями за незалежність України у XX столітті та реабілітовані як такі, що були піддані репресіям у формі позбавлення волі (ув`язнення) або примусового безпідставного поміщення до психіатричного закладу за політичними чи релігійними мотивами. За результатами аналізу пенсійної справи Головне управління дійшло висновку, що підставою для видачі довідки про реабілітацію стало вислання позивачки у дитячому віці як члена сім`ї репресованих. Відповідач вважає, що в такому випадку вона належить до категорії потерпілих від репресій, а не до осіб, які безпосередньо зазнали політичних чи релігійних переслідувань у формах, визначених Законом № 1767. У зв`язку з цим відповідач вказує, що реабілітація позивачки на підставі статті 3 Закону 1991 року не підтверджує факту застосування до неї репресій у формі позбавлення волі або примусового поміщення до психіатричного закладу, внаслідок чого, з 01.09.2025 проведено перерахунок пенсії без урахування пенсії за особливі заслуги, оскільки, на переконання відповідача, позивачка має право лише на підвищення пенсії як потерпіла від репресій, але не на спеціальну пенсію за особливі заслуги. Зважаючи на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.35-38).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.
ОСОБА_3 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримую пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за померлого годувальника ОСОБА_2 .
Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 14.11.2014 позивачка має право на пільги і компенсації, встановленні Законам України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років" № 962-XII (а.с.11).
Відповідно до змісту довідки від 12.11.1992 за № 3/3-25429 судом встановлено, що гр. ОСОБА_4 , 1906 року народження, ОСОБА_5 , 1908 року народження, ОСОБА_6 , 1928 року народження, ОСОБА_7 , 1933 року народження, ОСОБА_8 , 1933 року народження 15 травня 1950 року були виселені із села Забережжя, Лисецького району, Івано-Франківської області на спецпоселення в Хабаровський край з конфіскацією майна. Разом з ними були виселені неповнолітні, зокрема, ОСОБА_9 , 1943 року народження. Із спецпоселення звільнені 10 червня 1957 року (а.с.14).
У відповідності до довідки про реабілітацію за № 33-Д від 06.03.2025, виданої Регіональною комісією з реабілітації при Івано-Франківській державній адміністрації, ОСОБА_1 ., 1943 р.н., відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус та вшанування пам`яті борців за незалежність України у ХХ столітті» особа є борцем за незалежність України у ХХ столітті та відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» є реабілітованим, із числа осіб, яких за політичними або релігійними мотивами було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу (а.с.15).
Листами від 28.08.2025 № 0900-0306-8/42929 та від 01.10.2025 № 0900-0202-8/48737 пенсійний фонд повідомив позивачку, що з 01.09.2025 проведено перерахунок пенсії без врахування пенсії за особливі заслуги перед Україною, оскільки остання не відноситесь до осіб, яких за політичними або релігійними мотивами було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу та в матеріалах електронної пенсійної справи такі документи відсутні, відповідно відсутні підстави для встановлення їй пенсії за особливі заслуги перед Україною згідно з пунктом 7 статті 1 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" (а.с.16-17, 19).
Вважаючи, дії відповідача щодо здійснення з 01.09.2025 перерахунку пенсії без врахування пенсії за особливі заслуги перед Україною, встановленої з 13.03.2025 відповідно до пункту 7 статті 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» до основного розміру пенсії противоправними, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спеціальним законом, що передбачає встановлення громадянам, які мають значні заслуги у сфері державної, громадської або господарської діяльності, досягнення у галузі науки, культури, освіти, охорони здоров`я, фізичної культури і спорту тощо, пенсій за особливі заслуги перед Україною є Закон України від 01.06.2000 № 1767-ІІІ "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" (далі – Закон № 1767-ІІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Так, Законом України "Про внесення змін до законів України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" та "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" стосовно борців за незалежність України у XX столітті та деяких інших осіб" № 3113 від 29.05.2023 внесено зміни до статті 1 Закону України від 01.06.2000 №1767 "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною", згідно яких пенсія за особливі заслуги перед Україною встановлюється таким громадянам України:
1) Героям України, особам, нагородженим орденом Героїв Небесної Сотні, чотирма і більше орденами України після проголошення незалежності України, особам, відзначеним почесним званням України «народний» після проголошення незалежності України;
2) ветеранам війни, які після проголошення незалежності України нагороджені орденом за особисту мужність (особистий внесок), виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України;
3) видатним спортсменам - переможцям Олімпійських та Паралімпійських ігор, Всесвітніх ігор глухих, чемпіонам і рекордсменам світу та Європи;
4) космонавтам, які здійснили політ у космос, членам льотно-випробувальних екіпажів літаків;
5) особам, відзначеним почесним званням України «заслужений», державною премією України, нагородженим одним із орденів України;
6) матерям, які народили п`ять і більше дітей та виховали їх до шестирічного віку. Якщо у разі смерті матері або позбавлення її батьківських прав виховання дітей до зазначеного віку здійснювалося батьком, право на пенсію за особливі заслуги надається батьку. При цьому враховуються діти, усиновлені в установленому законом порядку;
7) особам, яких відповідно до Закону України "Про правовий статус та вшанування пам`яті борців за незалежність України у XX столітті" визнано борцями за незалежність України у XX столітті та відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" реабілітовано, із числа тих, яких за політичними або релігійними мотивами було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу.
Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що у позивача відсутнє право на отримання пенсії за особливі заслуги перед Україною згідно з пунктом 7 статті 1 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною", позаяк позивачка відноситься до членів сім`ї осіб, яких було піддано політичним репресіям, однак не відноситься до осіб, визначених пунктом 7 статті 1 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною".
Щодо віднесення позивачки до категорії «репресованих осіб», то суд зазначає, що поняття «репресована особа» введено Законом № 2325-VIII і такою є: «особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом».
На час набуття позивачкою статусу «реабілітованої» відповідно до статті 1 Закону України Закону № 962-XII від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» «реабілітованим» визнавались: «особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством Української РСР до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону».
Законом № 2353-12 від 15.05.1992 дію статті 1 Закону України Закону № 962-XII від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» поширено на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.
Стаття 3 Закону № 962-XII, у первинній редакції, містила положення, згідно з якими належить реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.
Аналіз положень Закону № 962-XII надає суду підстави для висновку, що репресованою особою є особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених Законом, проти репресованої особи безпосередньо здійснювалися репресії у відповідній формі (формах), внаслідок чого, підлягає реабілітації відповідно до Закону.
З матеріалів справи встановлено, що згідно довідки Регіональної комісії з реабілітації при Івано-Франківській обласній державній адміністрації від 06.03.2025 за № 33-Д, ОСОБА_1 є борцем за незалежність України у ХХ столітті та відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" є реабілітованою особою, із числа осіб, яких за політичними або релігійними мотивами було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу (а.с.15).
Тобто, у зазначеній довідці прямо встановлено факт застосування до позивачки репресій у формі примусового виселення та конфіскації майна, а також її реабілітацію відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917– 1991 років», внаслідок чого, правовий статус позивачки як особи, яка зазнала репресій, є належно підтвердженим офіційним документом уповноваженого державного органу.
Суд звертає увагу, що чинне законодавство не містить положень, які б пов`язували визнання особи репресованою з її віком на момент застосування репресій або з необхідністю відмежування її статусу як «члена сім`ї» репресованого. Факт примусового виселення є самостійною формою репресій, яка застосовується до кожної виселеної особи індивідуально. За таких обставин позивачка не може розглядатися виключно як член сім`ї репресованої особи, а є саме репресованою особою, яка у подальшому була реабілітована у встановленому законом порядку.
Відтак, саме зазначена довідка підтверджує право позивачки на отримання пенсії за особливі заслуги перед Україною.
Водночас, відповідно до частини 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Доказів наявності обставини з не чинності довідки Регіональної комісії з реабілітації при Івано-Франківській обласній державній адміністрації від 06.03.2025 № 33-Д відповідач суду не надав.
При цьому, відповідач жодними доказами не довів вчинення ним приписів частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV з вимоги відповідних документів у Регіональної комісії з реабілітації при Івано-Франківській обласній державній адміністрації для перевірки обґрунтованості видачі довідки від 06.03.2025 № 33-Д та достовірності відомостей вказаної довідки.
Суд зазначає, що за умови чинної та не скасованої довідки, відповідач не вправі надавати оцінку зазначеним у ній відомостям, а також здійснювати переоцінку підстав для її видачі, позаяк не є суб`єктом наділеним такими повноваженнями.
З огляду на вищенаведене, оскільки відповідач не довів не чинності довідки Регіональної комісії з реабілітації при Івано-Франківській обласній державній адміністрації від 06.03.2025 № 33-Д та не довів вчинення ним приписів частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV з вимоги відповідних документів для перевірки обґрунтованості видачі вказаної довідки та достовірності її відомостей, відповідачем необґрунтовано за результатами перегляду матеріалів електронної пенсійної справи позивачці з 01.09.2025 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області було проведено перерахунок пенсії без врахування пенсії за особливі заслуги перед Україною.
За таких обставин, слід визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо здійснення з 01.09.2025 перерахунку пенсії позивачці без врахування пенсії за особливі заслуги перед Україною, встановленої з 13.03.2025 відповідно до пункту 7 статті 1 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" № 1767-III до основного розміру пенсії та довідки Регіональної комісії з реабілітації при Івано-Франківській обласній державній адміністрації від 06.03.2025 № 33-Д та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії позивачці, яким відновити з 01.09.2025 нарахування та виплату пенсії за особливі заслуги перед Україною, встановленої з 13.03.2025 відповідно до пункту 7 статті 1 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" № 1767-III відповідно до довідки Регіональної комісії з реабілітації при Івано-Франківській обласній державній адміністрації від 06.03.2025 № 33-Д.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів у повному об`ємі правомірність своїх дій.
За таких обставин, заявлені позивачкою позовні вимоги підлягають до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, позивачка, згідно із квитанцією від 02.10.2025 підтвердила сплату судового збору на суму 1211,20 грн., за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ: 
Позов ОСОБА_1 – задовольнити. 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо здійснення з 01.09.2025 перерахунку пенсії ОСОБА_1 без врахування пенсії за особливі заслуги перед Україною, встановленої з 13.03.2025 відповідно до пункту 7 статті 1 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" № 1767-III до основного розміру пенсії та довідки Регіональної комісії з реабілітації при Івано-Франківській обласній державній адміністрації від 06.03.2025 № 33-Д.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), яким відновити з 01.09.2025 нарахування та виплату пенсії за особливі заслуги перед Україною, встановленої з 13.03.2025 відповідно до пункту 7 статті 1 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" № 1767-III відповідно до довідки Регіональної комісії з реабілітації при Івано-Франківській обласній державній адміністрації від 06.03.2025 № 33-Д.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців,15, м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок). 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Учасники справи:
Позивач:
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя    /підпис/  Панікар І.В.