Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року Справа№200/1623/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Холостенка Олексія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

06 березня 2026 року адвокат Холостенко Олексій Васильович в інтересах ОСОБА_1 , позивача, звернувся з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка полягає у не зарахуванні до страхового стажу позивача періодів: навчання з 01.09.1978 по 22.06.1982; роботи з 20.07.1982 по 04.05.1983, з 25.06.1985 по 23.03.1995, з 30.04.1998 по 31.12.1998, з 01.01.2016 по 28.02.2016, з 01.05.2016 по 31.08.2016; перебування на обліку в центрі зайнятості з 11.07.2006 по 05.07.2007;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання у Єнаківському металургійному технікумі за спеціальністю «Виробництво чавуну» згідно диплому серія НОМЕР_1 з 01.09.1978 по 22.06.1982 та згідно із записами у його трудовій книжці серії НОМЕР_2 періоди роботи з 20.07.1982 по 04.05.1983, з 25.06.1985 по 23.03.1995, з 30.04.1998 по 31.12.1998, з 01.01.2016 по 28.02.2016, з 01.05.2016 по 31.08.2016 і період перебування на обліку в центрі зайнятості з 11.07.2006 по 05.07.2007, та зробити перерахунок пенсії з 16 грудня 2025 року.
За змістом викладеного 28 січня 2026 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням №2626400009496 від 05 лютого 2026 року позивачу призначена пенсія за віком з 16 грудня 2025 року. Проте, відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача періоди: навчання з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1982 року; роботи з 20 липня 1982 року по 04 травня 1983 року, з 25 червня 1985 року по 23 березня 1995 року, з 30 квітня 1998 року по 31 грудня 1998 року, з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2016 року, з 01 травня 2016 року по 31 серпня 2016 року; перебування на обліку в центрі зайнятості з 11 липня 2006 року по 05 липня 2007 року; з чим позивач не погоджується.
Відповідач проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позову. У наданому до суду відзиві на позов відповідач зазначив, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 28 січня 2026 року №1489 про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої додані: трудова книжка, військовий квиток, диплом. Відповідно до наданих документів позивачу призначено пенсію за віком з 16 грудня 2025 року, та зараховано 22 роки 8 місяців 17 днів страхового стажу. Вказані в позовних вимогах періоди роботи: з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1982 року, з 20 липня 1982 року по 04 травня 1983 року, з 25 червня 1985 року по 23 березня 1995 року, з 30 квітня 1998 року по 31 грудня 1998 року, з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2016 року, з 01 травня 2016 року по 31 серпня 2016 року і період перебування на обліку в центрі зайнятості з 11 липня 2006 року по 05 липня 2007 року не зараховані до загального страхового стажу, оскільки до заяви не були надані підтверджуючі документи (трудова книжка або уточнюючі довідки).

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано визначені судом докази по справі. Вирішено ряд процесуальних питань.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_3 .
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та є одержувачем пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16 грудня 2025 року, що підтверджується матеріалами справи та не оскаржується сторонами.
28 січня 2026 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.
Як вбачається з матеріалів електронної пенсійної справи ОСОБА_1 , до зазначеної заяви позивачем додано виключно копії: паспорта, рнокпп, витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місяця проживання, трудової книжки серії НОМЕР_4 від 01 квітня 1995 року, диплома серії НОМЕР_5 , довідки від 10 грудня 2025 року №3006-5003910759 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, військового квитка серії НОМЕР_6 , що останнім не заперечується.
Відповідно до протокольного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №262640009496 від 05 лютого 2026 року про призначення пенсії ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16 грудня 2025 року.
Судом встановлено, що відповідно до записів №1-2 копії трудової книжки серії НОМЕР_4 від 01 квітня 1995 року, на ім`я ОСОБА_1 , зі слів власника – стару трудову книжку втрачено, позивач з 01 квітня 1995 року по 31 березня 1998 року працював керівником відділу продажів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Аркадія». Інших записів зазначена трудова книжка не містить.
Крім того, на титульній сторінці копії трудової книжки серії НОМЕР_4 від 01 квітня 1995 року міститься печать з надписом (мова оригіналу): «Государственное бюджетное учреждение «Управление Пенсионного фонда Донецкой Народной Республики в г. Харцизске» пенсия назначена 16.12.2022».
Судом встановлено, що відповідно до записів №5-18, 20-21, 22-25 копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15 липня 1981 року, на ім`я ОСОБА_1 , позивач:
- з 20 липня 1982 року по 04 травня 1983 року – працював в автогаражі водієм третього класу в Іловайському виробничому відділенні «Сільгосптехніка»;
- з 25 червня 1985 року по 25 жовтня 1985 року – працював водієм третього класу категорії «Всі» в Іловайському виробничому відділенні «Сільгосптехніка»;
- з 28 жовтня 1985 року по 23 березня 1995 року – працював на посадах водія легкового автомобіля, оператора третього розряду автоматичних блок-пунктів підприємства, оператора четвертого розряду АБП підприємства, оператора четвертого розряду спец. ремонтного підприємства, оператором третього розряду Харцизької АЗС, оператора третього розряду АБП, слюсаря з ремонту автомобілів ждановських АБП в філіалі фірми «Донецькнафтопродукт»;
- з 30 квітня 1998 року по 31 грудня 1998 року – працював на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАС-ВВМ»;
- з 11 липня 2006 року по 05 липня 2007 року – отримував допомогу по безробіттю в Харцизькому міському центрі зайнятості;
- з 29 жовтня 2014 року по 17 липня 2017 року – працював машиністом насосних установок четвертого розряду у виробничому підрозділі «Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».
Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази надання позивачем відповідачу копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15 липня 1981 року, зокрема, разом із заявою 28 січня 2026 року, що останнім не заперечується.
Згідно з копією диплома серії НОМЕР_1 від 23 червня 1982 року ОСОБА_1 в 1978 році вступив до Єнакіївського металургійного технікуму і в 1982 році закінчив повний курс по спеціальності «Виробництво чавуну».
Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази надання позивачем відповідачу копії диплома серії НОМЕР_1 від 23 червня 1982 року, зокрема, разом із заявою 28 січня 2026 року, що останнім жодним чином не заперечується.
Крім того, суд зауважує, що ані диплом серії НОМЕР_1 від 23 червня 1982 року, ані трудові книжки позивача не містять записів з чітко визначеним періодом навчання позивача в Єнакіївському металургійному технікумі.
Відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , форма РС-право, період навчання з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1982 року не зараховано до загального страхового стажу позивача; періоди роботи з 20 липня 1982 року по 04 травня 1983 року, з 25 червня 1985 року по 23 березня 1995 року, з 30 квітня 1998 року по 31 грудня 1998 року не зараховано до загального страхового стажу; частину періоду отримання допомоги по безробіттю з 01 серпня 2006 року по 05 липня 2007 року не зараховано до загального страхового стажу; періоди роботи з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2016 року, з 01 травня 2016 року по 31 серпня 2016 року не зараховано до загального страхового стажу. Загальний страховий стаж позивача складає 22 роки 08 місяців 17 днів.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Згідно із статтею 1 Конституції України Україна є соціальною та правовою державою.
Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
До набрання чинності Законом №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII.
Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно із частиною третьою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (зі змінами) (далі - Порядок №637).
Положеннями статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В силу вимог абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), (далі – Порядок №22-1) при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:
ідентифікує заявника (його представника);
надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;
реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;
уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;
проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;
з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;
повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;
надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;
повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;
видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;
повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.
Пунктами 2.2.-2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162, визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. 
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 2.6. зазначеної Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно із пунктами 2.8., 2.9. вказаної вище Інструкції якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.
У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.
Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412, не застосовується.
Відповідно до пункту 2.2. Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Пунктом 2.4. Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно із пунктами 2.8., 2.9. Інструкції №58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.
У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.
Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідачем, позивачем надавалась до органів Пенсійного фонду України копія саме трудової книжки серії НОМЕР_4 від 01 квітня 1995 року.
Так, у відзиві на позовну заяву відповідач серед іншого зазначає, що документи вказані в позовних вимогах періоди роботи: з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1982 року, з 20 липня 1982 року по 04 травня 1983 року, з 25 червня 1985 року по 23 березня 1995 року, з 30 квітня 1998 року по 31 грудня 1998 року, з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2016 року, з 01 травня 2016 року по 31 серпня 2016 року і період перебування на обліку в центрі зайнятості з 11 липня 2006 року по 05 липня 2007 року не зараховані до загального страхового стажу, оскільки до заяви не були надані підтверджуючі документи (трудова книжка або уточнюючі довідки).
Жодних пояснень або заперечень щодо зазначеного представником позивача суду не надано.
Як встановлено судом вище, відповідно до записів №1-2 копії трудової книжки серії НОМЕР_4 від 01 квітня 1995 року, на ім`я ОСОБА_1 , зі слів власника – стару трудову книжку втрачено, позивач з 01 квітня 1995 року по 31 березня 1998 року працював керівником відділу продажів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Аркадія». Інших записів зазначена трудова книжка не містить.
Тобто, в копії, долученої до заяви від 28 січня 2026 року про призначення пенсії, трудової книжки серії НОМЕР_4 від 01 квітня 1995 року взагалі відсутні записи щодо спірних періодів навчання, роботи та отримання позивачем допомоги по безробіттю.
Також, як встановлено судом вище, в матеріалах справи відсутні докази надання позивачем відповідачу копій трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15 липня 1981 року та диплома серії НОМЕР_1 від 23 червня 1982 року, зокрема, разом із заявою від 28 січня 2026 року, на які представник позивача посилається у позові, як на докази, на підстави яких відповідач повинен був зарахувати спірні періоди навчання, роботи та отримання позивачем допомоги по безробіттю до його загального страхового стажу.
Крім того, суд зауважує, що ані диплом серії НОМЕР_1 від 23 червня 1982 року, ані трудові книжки позивача не містять записів з чітко визначеним періодом навчання позивача в Єнакіївському металургійному технікумі.
Інших доказів на підтвердження страхового стажу за спірні періоди позивачем до заяви від 28 січня 2026 року про призначення пенсії також додано не було.
Протилежного представником позивача не доведено та відповідних доказів суду не надано.
При цьому, доказів звернення позивача до відповідача із заявою щодо зарахування вказаних періодів, та долученням до неї відповідних підтверджуючих документів, що передувало зверненню до суду із цим позовом, представником позивача суду також не надано.
Відтак, на момент звернення до пенсійного органу із заявою від 28 січня 2026 року позивачем не було надано відповідачу докази, які б підтверджували періоди його навчання з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1982 року; роботи з 20 липня 1982 року по 04 травня 1983 року, з 25 червня 1985 року по 23 березня 1995 року, з 30 квітня 1998 року по 31 грудня 1998 року, з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2016 року, з 01 травня 2016 року по 31 серпня 2016 року; перебування на обліку в центрі зайнятості з 11 липня 2006 року по 05 липня 2007 року, тому суд не надає оцінку відповідним підтверджуючим документами, які долучено представником позивача виключно до позовної заяви, оскільки останні не досліджувались та не оцінювались відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, при прийнятті рішення про призначення позивачу пенсії за віком.
Отже, з боку відповідача не допущено жодної протиправної бездіяльності щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів навчання з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1982 року; роботи з 20 липня 1982 року по 04 травня 1983 року, з 25 червня 1985 року по 23 березня 1995 року, з 30 квітня 1998 року по 31 грудня 1998 року, з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2016 року, з 01 травня 2016 року по 31 серпня 2016 року; перебування на обліку в центрі зайнятості з 11 липня 2006 року по 05 липня 2007 року.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, №303-A, пункт 29).
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підсумовуючи, суд висновує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог заявлених позивачем.
Відповідно до статті 139 КАС України судовий збір не підлягає стягненню.
Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову адвоката Холостенка Олексія Васильовича (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_7 ) в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 42098368) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – повністю.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 07 квітня 2026 року.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».
У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя І.С. Молочна