Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/891/24
Провадження № 2/382/23/26

РІШЕННЯ
Іменем України
19 березня 2026 року Яготинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Кисіль О.А.
за участю секретаря Голованова В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння, 

ВСТАНОВИВ:
Представник позивачів звернувся з заявою до Яготинського районного суду Київської області до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, відповідно до позовних вимог просить:
Витребувати у ОСОБА_4 , 1966 р.н., РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , та передати ОСОБА_1 , 1979 р.н. (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_2 , та/або ОСОБА_2 , 1974 р.н., РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_3 , належний їм на праві власності легковий автомобіль марки «Honda HR-V», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , в належному технічно- справному стані, технічний паспорт та ключі до замка запалення до вищевказаного автомобіля.
Судові витрати по справі стягнути з відповідача.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 , 1979 року народження (далі – Позивач-1) та ОСОБА_2 , 1974 року народження (далі - Позивач-2), є спадкоємцями свого рідного брата, ОСОБА_5 , 1977 року народження, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання службових обов`язків військовослужбовця з захисту Батьківщини під селом ОСОБА_6 .
Спадковим майном є легковий автомобіль марки «HONDA HR-V», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 (далі – легковий автомобіль), що належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , виданого та зареєстрованого ТСЦ 1249 10.11.2020.
Право на спадкове майно (легковий автомобіль) підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом на 1/2 частку, виданого Позивачу-1 21 вересня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В, зареєстровано в реєстрі за №2147 (бланк НСН 101371) та Свідоцтвом про право на спадщину за законом на 1/2 частку, виданого Позивачу-2 21 вересня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В, зареєстровано в реєстрі за №2148 (бланк НСН 101372).
16 лютого 2022 року рідний брат Позивача-1 та Позивача-2, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 , 1966 року народження, місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 (далі – Відповідач), розпоряджатися належним йому на праві власності легковим автомобілем, у тому числі продати, передати в оренду (в позичку) шляхом оформлення довіреності на право розпорядження легковим автомобілем, посвідченої приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В.
Згаданий автомобіль, разом з нотаріально посвідченою довіреністю на ім`я Відповідача, залишився в її розпорядженні, оскільки рідний брат Позивача-1 та Позивача-2, ОСОБА_5 , на самому початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, як зазначено в наказі командира в/ч НОМЕР_7 27.04.2022 №101 (копія додається), був «прийнятий на військову службу по мобілізації 25 лютого 2022 року через ІНФОРМАЦІЯ_2 та 27 лютого 2022 року вибув в район виконання завдань для безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в районі м. Київ».
11 березня 2024 року, на засіданні Яготинського районного суду Київської області, в справі №382/803/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, третя особа – Міністерство оборони України, Відповідач заявила, що після смерті ОСОБА_7 легковий автомобіль вона передала в ЗСУ.
Син Відповідача, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час допиту в якості свідка в кримінальному провадженні №12023116320000082, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.05.2023 засвідчив, що «так як ОСОБА_5 загинув під час захисту батьківщини від збройної агресії рф ОСОБА_4 передала даний автомобіль хлопцям із 5 штурмової бригади, які зараз знаходяться в Донецькій області та ця машина виконує бойові завдання разом із ними. Також можу повідомити точне місце знаходження автомобіля, а саме с. Криворіжжя. автомобіль передали, як допомогу від волонтерів, так як ОСОБА_4 не потрібний даний автомобіль і через те, що її цивільний чоловік ОСОБА_5 загинув на війні, вона вирішила передати автомобіль в ЗСУ».
Відповідач не мала права передавати легковий автомобіль будь-кому, навіть в ЗСУ в якості волонтерської допомоги, враховуючи той факт, що у відповідності до п.6, п.7 ч.1 ст.248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Крім того, нотаріально посвідченою довіреністю на ім`я Відповідача передбачено лише право продати або передати легковий автомобіль в оренду (в позичку).
Позивач-1 та Позивач-2 вважають, що Відповідач нікуди і нікому не передавав легковий автомобіль, інакше навіщо тобі було подавати 05 серпня 2022 року, через 5тмісяців після загибелі його власника, ОСОБА_7 , подавати до Яготинського районного суду Київської області позов в тому числі про визнання права власності на 1/2 частину легкового автомобіля.
Просить враховувати той факт, що копію довіреності та технічного паспорта на легковий автомобіль Позивач-1 отримала разом з копією позовної заяви ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя (справа №382/803/22).
10.03.2025 року від відповідачки ОСОБА_4 надійшли пояснення на позовну заяву з котрих вбачається, що у позовній заяві позивачі зазначили, що вони - ОСОБА_1 , 1979 року народження (Позивач-1) та ОСОБА_2 , 1974 року народження (Позивач-2), є спадкоємцями свого рідного брата. ОСОБА_5 , 1977 року народження, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання службових обов`язків військовослужбовця з захисту Батьківщини під селом ОСОБА_6 .
Спадковим майном є легковий автомобіль марки «HONDA HR-V», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 (далі – легковий автомобіль), що належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , виданого та зареєстрованого ТСЦ 1249 10.11.2020.
Позивачі вважають, що спірний автомобіль досі перебуває в володінні ОСОБА_4 і тому звернулися до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою про витребування майна із чужого незаконного володіння.
Проте ОСОБА_4 не може погодитися з позовними вимогами Позивача-1 та Позивача-2 з огляду на наступне.
Дійсно, легковий автомобіль марки «HONDA HR-V», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 був переданий ОСОБА_4 . ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 16.02.2022 року, відповідно до якої вона мала право розпоряджатись: у тому числі продати, передати в оренду (в позичку), належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 виданого та зареєстрованого ТСЦ 1249 від 10.11.2020 року автомобілем марки «HONDA HR-V», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .
У зв`язку з наданим їй правом, ОСОБА_4 розпорядилася вищезазначеним автомобілем, передавши його на потреби ЗСУ.
Така передача спірного автомобіля відбулася до дати смерті ОСОБА_5 . На момент передачі автомобіля надана їй довіреність була чинною, та не скасовувалася ОСОБА_5 , як це передбачено статтею 249 ЦК України.
З вищезазначених норм чинного законодавства вбачається, що для незаконного володіння майном в даному випадку є обов`язковими такі умови: 1) незаконне, без відповідної правової підставі заволодіння майном - проте спірний автомобіль був переданий мені ОСОБА_5 для подальшого розпорядження ним на підставі нотаріально завіреної довіреності від 16.02.2022 року, що спростовує незаконне заволодіння майном; 2) майно фактично знаходиться у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним - навіть якщо припустити, що я незаконно заволоділа спірним автомобілем, цей автомобіль не знаходиться в моєму фактичному володінні з підстав, які я зазначила вище, а Позивачами не було доведене протилежне.
За приписами частини 1 статті 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 фактично не тримає спірний автомобіль у себе, а давно передала його на потреби Збройних Сил України, тому не є володільцем чужого майна в розумінні статті 397 ЦК України, а тому до неї не може пред`являтися позов про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки я не є стороною відповідних цивільних правовідносин. Протилежне Позивачами не було доведено жодними доказами.
Оскільки спірний автомобіль не знаходиться в її володінні, вона не може знати що саме з цим автомобілем зараз, в якому він стані.
Загальновідомим є факт того, що транспортні засоби, які перебувають в користуванні Збройних Сил України та використовуються для виконання бойових завдань, рано чи пізно пошкоджуються або знищуються військовими силами російської федерації.
Відповідно до статті 349 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється в разі його знищення.
А тому не виключено, що право власності Позивачів на автомобіль могло припинитися на підставі статті 349 ЦК України.
Вважає, що під час розгляду даної справи, судом має бути встановлено: - хто дійсно є володільцем легкового автомобіля марки «HONDA HR-V», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 тобто визначити особу, в якої майно фактично знаходиться на день розгляду даної цивільної справи; законність чи незаконність отримання спірного автомобіля у володіння такою особою; - чи фізично ще існує легковий автомобіль марки «HONDA HR-V», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 та чи не припинилося на нього право власності відповідно до статті 349 ЦК України.
Вищезазначені факти не підтверджуються Позивачами жодним доказом.
Твердження Позивачів про те, що спірний автомобіль перебуває саме в володінні ОСОБА_4 побудовані саме на припущеннях, та не підтверджені жодними доказами.
Водночас, саме позивачі наділені повноваженнями щодо звернення до компетентних державних органів з приводу розшуку майна, а не ОСОБА_4 .
Окрім того, те, що ОСОБА_4 можу володіти спірним автомобілем, є абсолютно нелогічним, адже фактично вона не змогла б ним користуватися, адже, тільки його власник - ОСОБА_5 , який загинув, міг би надати їй право користуватися спірним автомобілем (надати відповідно довіреність). Саме тому, вважає, що для неї немає жодного сенсу у володінні транспортним засобом, на який в неї відсутнє право користування.
Також повідомляє, що нею було подано касаційну скаргу у справі № 382/803/22 (провадження № 2/382/457/22). На даний час Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду вирішується питання про відкриття касаційного провадження. Відкриття касаційного провадження у справі № 382/803/22 може стати підставою для зупинення провадження у даній цивільній справі № 382/891/24.
З метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, разом з даними поясненнями мною подається заява про виклик свідків, які зможуть підтвердити факт передання мною, ОСОБА_4 , легкового автомобіля марки «HONDA HR-V», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 на потреби Збройних Сил України.
Враховуючи вищевикладене просила відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про витребування майна із чужого незаконного володіння - у повному обсязі.
Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 10.03.2025 року закінчено підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду.
15.04.2025 року від представника ОСОБА_4 адвоката Колесніченко Інни Володимирівни надійшли письмові пояснення по справі з котрих вбачається, що враховуючи те, що у відповідача не знаходиться транспортний засіб - легковий автомобіль марки «HONDA HR-V», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , і відповідач не є його фактичним володільцем, відповідно, позивачем невірно визначено відповідача по справі, а витребування майна із чужого незаконного володіння є неможливим.
Транспортний засіб - легковий автомобіль марки «HONDA HR-V», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 був переданий відповідачу ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 16.02.2022 року, відповідно до якої вона мала право розпоряджатись: у тому числі продати, передати в оренду (в позичку), належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 , виданого та зареєстрованого ТСЦ 1249 від 10.11.2020 року автомобілем марки «HONDA HR-V», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 
В лютому 2022 року, розпочалося повномасштабне вторгнення рф, що є загальновідомим фактом, який не потребує доказування. З огляду на мобілізацію, акумуляцію в державі всіх можливих засобів: зброї, транспортних засобів - на початку березня 2022 року для виконання бойових завдань відповідачем у володіння військової частини (нині військова частина НОМЕР_8 ) був переданий вищевказаний транспортний засіб, як волонтерська благодійна допомога, який, за останньою відомою Відповідачу інформацією знаходився за координатами, які додаються до пояснень. Стан транспортного засобу відповідачу невідомий.
Оскільки наразі, відповідач не є власником/співвласником спірного транспортного засобу (хоча, наразі, і продовжується розгляд спору Касаційним цивільним судом Верховного Суду щодо встановлення факту спільного проживання ОСОБА_5 та визнання за відповідачем права спільної сумісної власності на майно - справа №382/803/22), відповідно, він вибув з володіння Відповідача ще на початку березня 2022 року, і відповідач позбавлений можливості будь-яким чином вирішити питання щодо його повернення.
Позивачі, подаючи позовну заяву, одночасно вказують по її тексту про порушення кримінального провадження №12023116320000082 Відділенням поліції №2 Бориспільського РУП та додають в якості додатку до неї - витяг з ЄРДР №12023116320000082, згідно з яким, невідомою особою Позивачу ОСОБА_1 заподіяно майнову шкоду.
В рамках вказаного кримінального провадження відповідачем надавалися показання та повідомлялися координати, де, можливо, знаходиться транспортний засіб, при цьому. Відповідача не було визнано винним в рамках вказаного кримінального провадження.
Свідоцтво про право на спадщину легковий автомобіль марки «HONDA HR-V», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 було видане позивачам лише 21 вересня 2023 року, в той час як автомобіль вибув з володіння Відповідача ще на початку березня 2022 року.
При цьому, позивачі, будучи власниками вищевказаного майна на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 вересня 2023 року, мають право заявити про розшук майна, яке є предметом даного спору для встановлення фактичного володільця, водночас, не зробили цього з невідомих для мене підстав.
Як вбачається зі змісту ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до 4.1 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
При цьому, позивачами не додано жодного доказу, який би свідчив про наявність у відповідача легкового автомобіля марки «HONDA HR-V», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , вчинення ними можливих заходів як власниками з приводу розшуку майна, в той час, як, навпаки, всі подані позивачами докази свідчать про відсутність у Відповідача спірного майна.
На підставі вищевикладеного, просила відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про витребування майна із чужого незаконного володіння - у повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції просив задоволити позовні вимоги.
ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила факт того, що зі своїм представником вона розірвала договір на правничу допомогу, і тому надалі буде брати участь у судовому засіданні без її представника. Заперечувала проти позовних вимог, з огляду на те, що вона за згоди власника авто до його загибелі, погодила, що належний йому авто, який у неї перебував на підставі довіреності передати на ЗСУ, що вона і зробила. При тому, що авто було несправне та потребувало ремонту, було передане на ЗСУ із відповідними документами, актів прийому передачі не складали, прізвища військового вона не запитувала, віддали біля військової частини.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1ст.81 ЦПК України).
Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши сторін по даній справі, свідка, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.
Так, з показань свідка ОСОБА_8 , вбачається, що авто не перебуває у нього та інших осіб у користуванні. З військової служби він останнього разу його бачив у Донецькій області у січні 2024 року, оскільки авто було передано на штурмову бригаду (вказав адресу) його матір`ю, що є відповідачем по даній справі у березні 2022 року (до 08.03.2022 року), та відповідно до генеральної довіреності наданої його вітчимом. Передано було як волонтерська допомога, бо хлопцям не було на чому виїздити, це було зі згоди загиблого, дане авто виконувало бойові завдання ОСОБА_9 у військовій частині НОМЕР_8 . З командиром було погоджено, під`їхавши на пропускний пункт залишили всі документи, ключі від авто і довіреність теж. Передача авто відбувалась без будь-якого акту. На даний час не може точно вказати володільця авто, оскільки з військової служби звільнився у січні 2024 року, та на час його звільнення авто перебувало десь у Донецькій області. Загиблий ОСОБА_5 проживав разом з його матір`ю, що є відповідачем по даній справі, і відповідно було оформлено на матір генеральну довіреність. Дізнався про смерть ОСОБА_5 у квітні 2022 року. Вони з матір`ю не мають посвідчення волонтера.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1979 року народження та ОСОБА_2 , 1974 року народження, є спадкоємцями свого рідного брата, ОСОБА_5 , 1977 року народження, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання службових обов`язків як військовослужбовець. Спадковим майном є легковий автомобіль марки «HONDA HR-V», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , що належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , виданого та зареєстрованого ТСЦ 1249 10.11.2020. Право на спадкове майно (легковий автомобіль) підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом на 1/2 частку, виданого Позивачу-1 21 вересня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В, зареєстровано в реєстрі за №2147 (бланк НСН 101371) та Свідоцтвом про право на спадщину за законом на 1/2 частку, виданого Позивачу-2 21 вересня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В, зареєстровано в реєстрі за №2148 (бланк НСН 101372). 16 лютого 2022 року рідний брат Позивача-1 та Позивача-2, ОСОБА_5 склав на ОСОБА_4 , 1966 року народження, місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , довіреність щодо розпорядження його майном, а саме легковим автомобілем, посвідченої приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В. 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час допиту в якості свідка в кримінальному провадженні №12023116320000082, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.05.2023 засвідчив, що «так як ОСОБА_5 загинув під час захисту батьківщини від збройної агресії рф ОСОБА_4 передала даний автомобіль хлопцям із 5 штурмової бригади, які зараз знаходяться в Донецькій області та ця машина виконує бойові завдання разом із ними. Також можу повідомити точне місце знаходження автомобіля, а саме с. Криворіжжя. автомобіль передали, як допомогу від волонтерів, так як ОСОБА_4 не потрібний даний автомобіль і через те, що її цивільний чоловік ОСОБА_5 загинув на війні, вона вирішила передати автомобіль в ЗСУ».( а.с.15-32, 36-37)
Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 11.04.2024 року в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, відмовлено. (а.с.70-82)
Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 09.10.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Яготинського районного суду Київської області від 11.04.2024 року та додаткове рішення від 06.05.2024 року залишено без змін. (а.с.114-121)
Згідно ухвали Верховного суду від 21.01.2026 року вбачається, що відмовлено у відкриття касаційного провадження в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя (а.с.221-223), проте даний доказ подано поза межами строків надання доказів по даній справі.
Статтею 41 Конституції України та частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним.
Згідно зі статтею 388 ЦК України, власник майна має право витребувати його від добросовісного набувача лише у вичерпних випадках, одним із яких є ситуація, коли майно вибуло з володіння власника не з його волі, унаслідок протиправних дій третіх осіб.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц указала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 522/7636/14-ц). Таким чином, власник, дотримуючись вимог статей 387 та 388 ЦК України, має право витребувати своє майно від особи, яка є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів надалі його було відчужено.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Підстави набуття права власності визначені у статті 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, в який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Відповідно до положень статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. 
Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. В цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).
Також, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2025 року у справі № 727/348/23 вказано, що предметом доказування у справі про витребування майна з чужого незаконного володіння є: факти, що підтверджують право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння власника (титульного володільця), наявність майна в натурі у особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, і відсутність у такої особи правових підстав для володіння майном.
Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).
Отже, з матеріалів справи вбачається, що у володінні відповідача на законних підставах перебував автомобіль марки «HONDA HR-V», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 (далі – легковий автомобіль), що належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , виданого та зареєстрованого ТСЦ 1249 10.11.2020, оскільки його власник передав відповідачу дане майно на підставі довіреності від 16.02.2022 року, яка була видана строком на один рік, тобто до 16.02.2023 року, та в період дії даної довіреності та до смерті власника даного майна було передано даний автомобіль ЗСУ про що вказано відповідачем та свідком по даній справі у період дії даної довіреності, і не спростовано позивачами по даній справі. Таким чином, у відповідача правомірно перебувало вказане авто до дня його передачі ЗСУ, та його не можливо вважати таким, що перебувало у незаконному володінні відповідача до дня його передачі.
Вимогами ст.81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, позивачами не доведено того факту, що авто на даний час перебуває у володінні відповідача по справі, а також того факту, що воно перебувало на незаконних підставах під час передачі такого майна, що спростовується матеріалами справи, тому заявлені вимоги позивачів слід вважати недоведеними, що стосується відповідача по даній справі.
З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Згідно до вимог ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача.
Керуючись ст.ст.4, 5, 14, 12-13, 81, 128, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.317, 321, 328, 386, 387, 388, 392 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:
В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння, відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 02 квітня 2026 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 02 квітня 2026 року.

Суддя Кисіль О. А.