П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 572/2313/24
Провадження № 22-ц/4815/398/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя: Боймиструк С.В., судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,
секретар судового засідання: Хлуд І.П.
за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини,

в с т а н о в и в:
В травні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання із батьком – ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до змісту поданої заяви - померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 був батьком позивачки. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку, розташованого по  АДРЕСА_2 , який належав спадкодавцеві на праві особистої власності на домоволодіння, згідно свідоцтва виданого Сарненською районною радою народних депутатів №142 від 10 серпня 1988 року та земельний пай, площею 3,03 га. для ведення особистого селянського господарства, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №070950 від 20 квітня 2001 року.
Оскільки позивач наприкінці лютого 2022 року та до 13 червня 2023 року перебувала за межами держави, нею був пропущений визначений законодавством строк для прийняття спадщини у поновленні якого судом було відмовлено.
В обґрунтування поданої позовної заяви позивач вказує, що ОСОБА_5 з квітня 2019 року і по день смерті проживав разом із позивачем - по  АДРЕСА_1 .
Оскільки ОСОБА_3 бажає прийняти та оформити спадщину, що залишилась після смерті батька, однак, не може підтвердити вказану обставину в позасудовому порядку, вона звернулась до суду із даним позовом.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2025 рокупозов задоволено.
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_6 із батьком – ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день його смерті за адресою :  АДРЕСА_1 .

На вказане рішення суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність і необґрунтованість, які полягали у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Апелянти стверджують, що переїзд спадкодавця ОСОБА_5 до помешкання позивачки ОСОБА_3 влітку 2019 року відбувся всупереч волі самого спадкодавця та членів його сім`ї. Позивачка самовільно забрала батька та його документи (паспорт, код, пенсійне посвідчення), скориставшись безпорадним станом свого брата ОСОБА_7 .
Вважають, що дії ОСОБА_3 були спрямовані на перешкоджання спадкодавцю у зміні заповіту на користь онука та на отримання доступу до пенсійних виплат батька для погашення власних боргів, а також, що позивачка фактично самоправно утримувала спадкодавця, обмежуючи його спілкування з іншими родичами.
Зазначається, що після смерті сина (січень 2020 року) ОСОБА_5 через похилий вік та стан здоров`я не усвідомлював реального стану речей, не розумів факту смерті сина та не міг свідомо визначити своє місце проживання.
Апелянт наголошує, що реєстрація місця проживання спадкодавця залишалася незмінною (за адресою відповідачів), а поховання ОСОБА_5 здійснювалося саме з будинку відповідачів, що, на їхню думку, спростовує факт визнання місця проживання позивачки постійною адресою спадкодавця.
На думку апелянтів, судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки показанням свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтвердили факт примусового переміщення спадкодавця, що виключає можливість застосування положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України щодо автоматичного прийняття спадщини.

Представник ОСОБА_3 – адвокат Данильчик Валерій Іванович у відзиві заперечує доводи апеляційної скарги. Просить залишити рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .
Смерть ОСОБА_5 наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Немовичі Сарненського району, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .
Наявність спадкового майна, належного на праві власності спадкодавцеві, підтверджено дослідженими судом копіями Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20 жовтня 1988 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №070950, які доводять право власності ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_2 , а також на земельну ділянку площею 3,03 га., із цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області.
Позивачка не заперечує, що відповідної заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори вона не подавала, однак, мала бажання прийняти спадщину після смерті батька, на підтвердження чого надано копію повідомлення №174/01-16 від 27 червня 2023 року за підписом приватного нотаріуса Войцехович О.О., якою ОСОБА_3 повідомлено наслідки пропуску визначеного законодавством строку для прийняття спадщини та роз`яснено право звернення із цим питанням до суду.
Копії рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 10 липня 2023 року у цивільній справі №572/2564/23 та постанови Рівненського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року у цій же справі, доводять, що ОСОБА_3 було відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 . У задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частинами 1 - 2 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частинами першою, другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Стаття 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлює, що свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З приписів ст.ст. 76, 77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Задовольняючи позов суд першої інстанції правильно врахував, що копією довідки №82 від 25 березня 2021 року, виданої Немовицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області, стверджується, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті проживав без реєстрації з дочкою, ОСОБА_3 , а саме: з квітня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно із довідкою №28 від 05 лютого 2024 року, виданою Немовицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області – ОСОБА_5 був зареєстрований у АДРЕСА_2 , де фактично проживають його невістка ОСОБА_2 та онуки : ОСОБА_1 , 1996 року народження, ОСОБА_11 , 2001 року народження, ОСОБА_12 , 2011 року народження. 
Свідок ОСОБА_8 в суді пояснила, що особисто була присутня під час того, як ОСОБА_3 забирала батька із с.Немовичі. Зі слів свідка – дочка підвищувала на батька голос та штурхала його. Свідок пояснила, що поховання ОСОБА_5 відбувалось за кошти ОСОБА_2 та із будинку у с.Немовичі. В той же час, свідок не заперечувала, що після того, як ОСОБА_3 забрала батька до себе, він у с.Немовичі для проживання не повертався.
Свідок ОСОБА_10 в суді також підтвердила, що ОСОБА_5 проживав у власному будинку у с.Немовичі із невісткою та онуками, які доглядали за ним. Однак, в подальшому ОСОБА_3 забрала батька до себе, під приводом погостювати, після чого він у с.Немовичі не повертався. Свідок вважає, що ОСОБА_3 керувалась виключно корисним мотивом, оскільки отримувала пенсію батька і її витрачала.
Аналогічні пояснення в суді дала свідок ОСОБА_9 , яка крім цього пояснила, що під час того, як ОСОБА_5 проживав у дочки у с.Катеринівка, у нього почалися проблеми із пам`яттю. Свідок пояснює вчинок ОСОБА_3 виключно корисними мотивами, оскільки батько постійно висловлював бажання укласти заповіт щодо належного йому майна на користь онука ОСОБА_13 . 
В той же час свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що бачили ОСОБА_5 під час того, як він проживав у с.Катеринівка із дочкою, яка його змушена була забрати від невістки та онуків, оскільки він потребував догляду та належних умов, яких йому створено не було. Зі слів свідків – ОСОБА_5 проживав у дочки постійно з 2019 року, мав гарний стан здоров`я, постійно прогулювався по селу.

Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження того, що позивач на день смерті постійно проживала зі спадкодавцем.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянтів про те, що реєстрація спадкодавця за іншою адресою спростовує факт його постійного проживання з позивачкою, оскільки відповідно до усталеної практики Верховного Суду та положень ст. 29 ЦК України, місце реєстрації не є тотожним місцю фактичного проживання. Відсутність реєстрації особи за місцем її фактичного проживання не може бути перешкодою для встановлення факту, що має юридичне значення, якщо таке проживання підтверджується сукупністю інших належних доказів.

Твердження апелянтів про те, що смерть спадкодавця наступила у с. Немовичі, а поховання здійснювалося з їхнього будинку, також не спростовують висновків суду першої інстанції. Факт смерті особи в певному населеному пункті або вибір місця для проведення ритуальних обрядів не заперечують тієї обставини, що протягом останніх двох років життя ОСОБА_5 постійно проживав із дочкою у с. Катеринівка.

Щодо доводів про примусове переселення та утримання спадкодавця, його безпорадний стан чи корисливі мотиви позивачки, колегія суддів вважає, що апелянтами не надано жодного допустимого доказу (наприклад, рішень суду про визнання особи недієздатною, матеріалів кримінальних проваджень щодо незаконного позбавлення волі або викрадення документів), які б підтверджували факт примусу.
Показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в цій частині не можуть бути достатніми доказами для встановлення таких юридично значимих фактів, як недієздатність особи або вчинення злочину.
Натомість, тривалість проживання спадкодавця у позивачки (з 2019 по 2021 рік) та відсутність за цей час будь-яких звернень відповідачів до правоохоронних органів щодо «викрадення» батька, свідчать про надуманість цих доводів.
Водночас показання свідків в частині місця проживання спадкодавця повністю узгоджуються з офіційним документом - довідкою Немовицької сільської ради №82 від 25.03.2021 року.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2025 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 02 квітня 2026 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.