Справа № 931/774/25
Провадження № 2/931/34/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року селище Локачі

Локачинський районний суд Волинської області
у складі: головуючого - судді Кідиби Т.О., 
за участю: секретаря судового засідання - Гупалик А.С.,
представника позивача (за первісним позовом), відповідача (за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
відповідача (за первісним позовом), позивача (за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
представника відповідача (за первісним позовом), позивача (за зустрічним позовом) – ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки автомобіля, частки в статутному капіталі товариства,

в с т а н о в и в :

07.10.2025 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2020 року.
За період перебування у шлюбі подружжя придбало земельну ділянку, кадастровий номер 0722481200:04:000:0846, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку було оформлено на відповідачку та житловий будинок садибного типу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2809726407020, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , право власності на який також було зареєстровано за відповідачкою. Майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У зв`язку з чим, враховуючи, що відповідач не бажає у добровільному порядку вирішувати питання поділу майна подружжя, позивачем подано до суду вказаний позов.
Просить визнати земельну ділянку, кадастровий номер 0722481200:04:000:0846, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю подружжя.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за позивачем, ОСОБА_4 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер 0722481200:04:000:0846, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0722481200:04:000:0846, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати житловий будинок садибного типу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю подружжя.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за позивачем, ОСОБА_4 , право власності на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У порядку поділу спільного майна подружжя залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частку у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
24.11.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвокатки Нечипорук І.С. надійшов відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що у позовній заяві позивач просить поділити не усе майно, яке було набуте колишнім подружжям за час шлюбу. Зокрема, не згадано автомобіль марки "VOLKSWAGEN GOLF", 2008 року випуску, номер кузова № НОМЕР_1 . Уже після розірвання шлюбу позивач повідомив ОСОБА_2 , що автомобіль ніби то уже не перебуває в його власності. Жодних документів на вказане цінне рухоме майно у розпорядженні відповідачки не було. Відчуження транспортного засобу було здійснено без згоди відповідачки та не в інтересах сім`ї, кошти від продажу автомобіля відповідачка не отримувала, а про сам факт продажу достеменно дізналася лише з відповіді ГСЦ МВС. 
22.12.2025 року від ОСОБА_2 надійшов зустрічний позов до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки автомобіля, частки в статутному капіталі ТОВ «Екокур+», який 05.01.2026 року ухвалою суду був прийнятий до розгляду та об`єднано в одне провадження із позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Зустрічний позов мотивовно тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в період з 24.07.2020 по 17.07.2025 перебували в зареєстрованому шлюбі. У позовній заяві про розірвання шлюбу ОСОБА_2 вказувала, що підставою для розірвання шлюбу є подружня зрада відповідача. Останній означену обставину не спростовував. Після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати з нею. 
За час перебування в шлюбі сторонами було набуте майно, на яке поширюється режим спільної сумісної власності подружжя: 
- житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 76,4 кв.м, з прибудовами та надвірними будівлями та спорудами. Дата набуття у власність – 28.12.2025;
- автомобіль марки "VOLKSWAGEN GOLF", кузов № НОМЕР_1 , 2008 року випуску. Дата набуття у власність – 12.03.2021;
- ОСОБА_4 володів корпоративними правами в ТОВ «ЕКОКУР+», код ЄДРПОУ 45835771, дата реєстрації 01.04.2025. Його частка в статутному капіталі товариства становила 150000,00 грн;
- 05.02.2025 ОСОБА_2 на підставі рішення Затурцівської сільської ради №48/29 від 20.02.2024 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» набула у власність земельну ділянку, кадастровий номер 0722481200:04:000:0846, загальною площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 .
Після припинення шлюбу ОСОБА_2 дізналася, що ОСОБА_4 частину спільного майна подружжя відчужив без її відома та згоди. Жодних подробиць відчуження транспортного засобу він не повідомив, як і не передав частину коштів, виручених від продажу спільного майна. Жодної згоди на відчуження автомобіля вона не надавала. Спірний автомобіль був відчужений ОСОБА_4 через ТОВ «КІВ КОРПОРЕЙШН» (комісіонер) у ТСЦ 4649 за 257 810,00 грн.
11.06.2025 ОСОБА_4 відчужив на користь ОСОБА_5 корпоративні права на суму 150000,00 грн.
Відчуження частки в статутному капіталі відбулося в період, коли Локачинським районним судом Волинської розглядалася позовна заява про розірвання шлюбу.
Просить стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки "VOLKSWAGEN GOLF", кузов № НОМЕР_1 , 2008 року випуску, в розмірі 128905,00 грн (сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот п`ять гривень). 
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частки в статутному капіталі ТОВ «Екокур+» в розмірі 75000,00 грн (сімдесят п`ять тисяч гривень). 
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати, які складаються з 1 631,24 грн судового збору, а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.
У судовому засіданні 02.03.2026 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 позовні вимоги за первісним позом підтримала повністю із підстав, зазначених у позовній заяві. Також вона визнала позовні вимоги за зустрічним позовом.
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні 02.03.2026 року не заперечували щодо задоволення позовних вимог за первісним позовом. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали повністю із підстав, зазначених у позовній заяві. Також представник ОСОБА_2 повідомила суд, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу нею будуть подані після ухвалення рішення у справі у строк, встановлений судом. 
У судовому засіданні 02.03.2026 року судом на підставі абз. 2 ч.1 ст.244 ЦПК України відкладено ухвалення та проголошення судового рішення у справі на 09:30 12.03.2026 року. Однак, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого - судді Кідиби Т.О. 12.03.2026 року ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 16:30 18.03.2026 року.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в період з 24.07.2020 по 17.07.2025 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Локачинського районного суду від 16.06.2025 року у справі № 931/381/25 (а.с. 82) та визнається сторонами у їх поясненнях. 
Відповідно до ч.1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Сторони стверджують, що ними у шлюбі було набуто:
- житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 76,4 кв.м, з прибудовами та надвірними будівлями та спорудами. Дата набуття у власність – 28.12.2023 року. Титульний власник - ОСОБА_2 . Право власності підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 28.12.2023 року; витягом з Державного реєстру речових прав №360412690 від 28.12.2023; інформаційною довідкою №452154468 від 14.11.2025 року (а.с. 89-92);
- автомобіль марки "VOLKSWAGEN GOLF", кузов № НОМЕР_1 , 2008 року випуску. Дата набуття у власність – 12.03.2021 року. Титульний власник – ОСОБА_4 . Право власності відповідача на автомобіль підтверджено відповіддю Головного сервісного центру МВС №31/3892АЗ?28368?2025 від 13.11.2025 року (а.с. 101);
- ОСОБА_4 володів корпоративними правами в ТОВ «ЕКОКУР+» (код ЄДРПОУ 45835771, дата реєстрації 01.04.2025); його частка в статутному капіталі товариства становила 150000,00 грн, що підтверджується витягом з ЄДР від 26.11.2025 за кодом доступу 645494217696 (а.с. 102, 103); 
- 03.02.2025 ОСОБА_2 на підставі рішення Затурцівської сільської ради №48/29 від 20.02.2024 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» набула у власність земельну ділянку, кадастровий номер 0722481200:04:000:0846, загальною площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рішення Затурцівської сільської ради №48/29 від 20.02.2024 року та витягу з Державного реєстру речових прав № 411509007 від 05.02.2025 року (а.с. 104, 105). 
Дані факти знайшли пітвердження у судовому засіданні і сторонами не заперечуються.
Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п.30 вказаної постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року по справі №711/2302/18 та від 12 червня 2019 року по справі №595/324/17.
Як вбачається з постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19), факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання.
Тобто, придбавши нерухоме майно під час перебування в шлюбі, позивач та її чоловік – відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується.
Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. 
Разом з тим, як встановелно у судовому засіданні і не заперечувалось сторонами, автомобіль марки "VOLKSWAGEN GOLF", кузов № НОМЕР_1 , 2008 року випуску було продано ОСОБА_4 , що підтверджується відповіддю ТСЦ 4649 РСЦ ГСУ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях №31/28/24/4077-аз-4130-2025 від 12.11.2025 з якої, а також долучених доказів, вбачається, що автомобіль було відчужено за 257810,00 грн (а.с. 94-99). 
Верховний Суд у постанові від 28.08.2024 у справі №753/2234/21 прийшов до висновку, що факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. 
Отже, ОСОБА_2 має право на половину отриманих коштів від продажу автомобіля, а саме: 128905,00 грн, позаяк ОСОБА_4 не використав їх в інтересах сім`ї. Іншого в судовому засіданні не встановлено. Позовні вимоги в цій частині ОСОБА_4 визнає.
Крім того, 01.04.2025 року було зареєстровано ТОВ «Екокур+». Засновниками означеного товариства виступили ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Частки кожного з засновників у статутному капіталі були рівними та склали по 150000,00 грн. Директором товариства був призначений ОСОБА_4 . Згідно із записами, що наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та відповідно до документів, що отримані з реєстраційної справи ТОВ «Екокур+», 11.06.2025 ОСОБА_4 відчужив свою частку в статутному капіталі в розмірі 150000,00 грн та вибув зі складу засновників ТОВ «Екокур+» (а.с. 102, 103, 107-109).
Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №638/19826/15-ц, виснував, що грошові кошти, внесені одним із подружжя, який є учасником господарського товариства, до статутного капіталу цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об`єкт – право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. Водночас, одним з визначальних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання. 
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, що викладений в постанові від 10.04.2024 у справі №760/20948/16-ц, один з подружжя при поділі спільного сумісного майна може претендувати на виплату частки у статутному капіталі, що є відмінним від виплати половини вартості внеску засновника у статутний капітал цього товариства. У разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. 
З огляду на викладене, ОСОБА_2 має право на отримання грошової компенсації 1/2 розміру частки ОСОБА_4 в статутному капіталі ТОВ «Екокур+», а саме: на 75000,00 грн. Вказана вимога також визнається відповідачем за зустрічним позовом.
А тому вказані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь якій стадії судового процесу.
Враховуючи зазначені обставини та беручи до уваги, що визнання ОСОБА_2 та представниками сторін первісного та зустрічного позовів не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, які ними визнаються, або добровільності їх визнання, а також те, що спірне нерухоме майно сторони придбали під час перебування в шлюбі, суд дійшов висновку, що воно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і кожному з них належить право власності на 1/2 їх частину. Також суд доходить висновку про небхідність стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 половини вартості спільного рухомого майна (257810,00 грн/2) - 128905,00 грн та корпоративних прав (150000,00 грн/2) - 75000,00 грн, що були ним відчужені без згоди подружжя і їй не повернуті, а тому наявні підстави для повного задоволення первісного та зустрічного позовів.
Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи, що первісний та зустрічний позови задоволено повністю на користь позивачів за первісним та зустрічним позовами підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, а саме: з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 - 3062,20 грн, а з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 - 1631,24 грн, що були ними сплачені при зверненні до суду (а.с.5, 6, 81).
Враховуючи викладене, з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 на користь позивача за первісним позовом ОСОБА_4 підлягає до стягнення різниця у витратах по сплаті судового збору в сумі 1430,96 грн. 
Щодо вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне.
Представником позивача за зустрічним позовом у позовній заяві було зазначено, що попередній орієнтовний розмір витрат, що будуть понесені позивачем у зв`язку з реалізацією права на правничу допомогу становить 15000 грн.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Скориставшись положенням даної статті, представник позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні зазначила, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані нею після ухвалення рішення суду.
Таким чином, суд приходить до висновку про призначення судового засідання у даній справі для вирішення питання про судові витрати та надання позивачу за зустрічним позовом строку - п`ять днів після ухвалення даного рішення суду, для подання доказів щодо розміру понесених ним витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 10-13, 49, 77, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Первісний позов задовольнити повністю.
Визнати земельну ділянку, кадастровий номер 0722481200:04:000:0846, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та  ОСОБА_2 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4  право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер 0722481200:04:000:0846, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер 0722481200:04:000:0846, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати житловий будинок садибного типу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та  ОСОБА_2 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4  право власності на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; залишити у власності ОСОБА_2  1/2 частку у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зустрічний позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки "VOLKSWAGEN GOLF", кузов № НОМЕР_1 , 2008 року випуску, в розмірі 128 905 (сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот п`ять) грн 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки в статутному капіталі ТОВ «Екокур+» в розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) грн 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 різницю у витратах по сплаті судового збору в сумі 1430 (одна тисяча чотириста тридцять) грн 96 коп.
Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 12 год. 30 хв. 07 квітня 2026 року, яке відбудеться в приміщенні Локачинського районного суду Волинської області за адресою: сел. Локачі, вул. Миру, 20 Володимирського району Волинської області. Встановити позивачу за зустрічним позовом строк - п`ять днів після ухвалення даного рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач (за первісним позовом), відповідач (за зустрічним позовом): ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .
Відповідач (за первісним позовом), позивач (за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба