Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року Справа № 608/396/26
Номер провадження2-а/608/75/2026

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :
головуючої судді Яковець Н. В. 
за участі секретаря       Олійник О. С.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
В С Т А Н О В И В :

В лютому 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
В позовній заяві позивач вказав, що 25 січня 2026 року капітан поліції УПП у Львівській області ДПП Лисик В. Р. виніс постанову серії ЕНА № 6562860 про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. З постанови вбачається, що 25.01.2026 року о 9:54 год. на дорозі М09, 113 км, позивач керував транспортним засобом та при здійсненні повороту праворуч не увімкнув покажчик повороту відповідного напрямку руху (праворуч), а також після зупинки працівником поліції на прохання перепаркуватись праворуч здійснив рух, користуючись засобом зв`язку (стільниковим телефоном), тримаючи його у руці, чим порушив вимоги пунктів 9.2.б, 2.9.д Правил дорожнього руху (Порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом). 
Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав. ОСОБА_1 правила дорожнього руху 25.01.2026 року о 9:54 год. не порушував, покажчики повороту відповідного напрямку руху включав у відповідності до ПДР та під час руху не розмовляв по телефону, тримаючи його у руці. При винесенні постанови поліцейський мав би зібрати докази, які б в сукупності вказували на те, що 25.01.2026 року о 9:54 год. на дорозі М09, 113 км, позивач при здійсненні повороту праворуч не увімкнув покажчик повороту відповідного напрямку руху (праворуч), а також під час руху розмовляв по телефону тримаючи його у руці. Під час розгляду справи поліцейським, позивач своєї вини у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не визнав, вимагав у поліцейського, щоб той показав (пред`явив) відеодокази вчинення ним правопорушення. Проте, вимоги ОСОБА_1 щодо ознайомлення його з матеріалами справи поліцейський категорично відмовився виконувати, тим самим на думку позивача порушив ст. 268 КУпАП, що дає йому обґрунтовані підстави стверджувати, що поліцейський перевищив свої повноваження та протиправно притягнув до відповідальності. Враховуючи наведені обставини, просив скасувати оскаржувану постанову та стягнути на його користь судові витрати по справі. 
11 лютого 2026 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача зазначив, що зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 25 січня 2026 року близько 09 год. 54 хв. на автомобільній дорозі М-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська 113 км позивач, керуючи транспортним засобом PEUGEOT EXPERT, державний номер НОМЕР_1 , був зупинений працівником поліції у зв`язку з тим, що під час виконання повороту праворуч не подав сигнал покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 «б» ПДР України. А також під час руху користувався засобом зв`язку (мобільним телефоном), тримаючи його в руці, чим порушив вимоги пункту 2.9 «д» ПДР України. Розділом 9 Правил дорожнього руху України визначено, що попереджувальними сигналами є, зокрема сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою. Відповідно до п. 9.2.«б» ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. При цьому сигнали покажчика повороту обов`язково мають подаватися завчасно і незалежно від місця виконання маневру (дорога, дворові території тощо), наявності інших учасників дорожнього руху та плавності виконання маневру. Враховуючи, що позивач під час виконання повороту праворуч не подав сигнал покажчиком повороту відповідного напрямку та під час руху користувався засобом зв`язку (мобільним телефоном), тримаючи його в руці, працівником поліції було прийнято правомірне рішення притягнути позивача до адміністративної відповідальності. Інспектор поліції Лисик В.Р., маючи законні підстави вважати позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, оголосив про початок розгляду справи, ознайомив позивача зі статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомив позивачу його права та обов`язки, відповідно до вимог статей 287, 289, 307, 308 КУпАП, роз`яснив строки й порядок виконання постанови про накладення штрафу та оскарження постанови. По завершенню розгляду справи, керуючись вимогами ст.283 КУпАП, виніс оскаржувану постанову серії ЕНА № 6562860 від 25.01.2026 відносно ОСОБА_1 , якою притягнув останнього до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 510 грн. Як вбачається з відеоматеріалів, поліцейський діяв виключно в межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений законом, з дотриманням встановленої процедури і не перешкоджав реалізації позивачем його процесуальних прав, а оскаржувана постанова винесена правомірно та за наявності належних і допустимих доказів. Також позивач не наполягав на відкладенні розгляду справи для підготовки чи отримання додаткових матеріалів, не подавав зауважень щодо порядку розгляду справи. 
Що стосується доказів, які підтверджують факт порушення позивачем правил дорожнього руху, які ставляться йому у вину, то виявлені працівниками поліції правопорушення в обов`язковому порядку фіксуються за допомогою технічних приладів, які знаходяться на форменому одязі поліцейського або ж за допомогою відеотехніки, вмонтованої на службовому транспортному засобі. Відеозаписи з нагрудного відеореєстратора інспектора, як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у вину та доказ правомірності дій інспектора поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, в повній мірі відповідають вимогам ч. 1 ст. 73 КАС України, та додані до відзиву. Щодо заявленої вимоги про стягнення суми витрат на правничу допомогу, зазначив про відсутність документального підтвердження понесення вказаних витрат, що є підставою для відмови у задоволенні вказаної позовної вимоги. На основі викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.
16 лютого 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що додані відповідачем до відзиву відеозаписи жодним чином не доводять
факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень (при здійсненні повороту
праворуч не увімкнув покажчик повороту відповідного напрямку руху (праворуч) та
користування засобом зв`язку). Вище вказані відеозаписи навпаки спростовують факт вчинення ним адміністративних правопорушень, що зазначені вище. Так, з відеозапису «Сlip-0» вбачається, що у напрямку з м. Львів до м. Тернопіль рухається кілька автомобілів, які здійснили з`їзд на головну дорогу, за якими також рухався Позивач. Однак, автомобілі, які рухались попереду Позивача, поліцейський пропустив, а зупинив лише Позивача. Якість відеозапису не дає можливості встановити чи був увімкнений покажчик правого повороту не те, що Позивачем, але й іншими водіями, котрі рухались на великогабаритних автомобілях попереду Позивача. Таким чином, факт вчинення Позивачем правопорушення, передбаченого пунктом 9.2.б Правил дорожнього руху (Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом) належними та допустимими доказами не доведено. 
Також з відеозапису «Сlip-1» вбачається, що поліцейський підійшов до автомобіля Позивача та попросив його припаркувати авто більш праворуч до обочини. Однак, з даного відеозапису не вбачається, що в момент руху Позивач тримав засіб зв`язку у руці та користувався ним. Більше того, сам факт спілкування Позивача з поліцейським під час руху спростовує факт користування засобом зв`язку під час руху. В подальшому на відео зафіксовано, що Позивач пояснює, що телефон він взяв у руку після припаркування. Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого пунктом 2.9.д Правил дорожнього руху (користуватися засобами зв`язку під час руху) належними та допустимими доказами не доведено. Вважає, що навіть якби Позивач і тримав у руці телефон під час руху, однак не спілкувався по ньому - то відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Звертає увагу суду, що сучасні мобільні телефони є багатофункціональними та можуть використовуватись не тільки як засіб зв`язку, а як фотоапарат, відеокамера, диктофон, засіб зберігання електронних документів тощо. Окрім того, поліцейським не встановлено, чи пристрій який тримав у руках Позивач був обладнаний функціями зв`язку. На відеозаписах зафіксовано, що Позивач своєї вини у жодному правопорушенні не визнає, однак поліцейський відмовляється на його вимогу пред`явити (надати) докази вчинення ним адміністративних правопорушень, за які його притягнуто до відповідальності (Відеозапис «Сlip-3» 10 год. 25 хв. 00 сек.).
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Дядик Я. Б. в судове засідання не з`явилися, представник надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. 
Представник відповідача - управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції в поданому відзиві просив розгляд справи проводити за його відсутності, у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні докази, вважає їх достатніми для прийняття рішення та приходить до наступного висновку.
Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6562860 від 25.01.2026 року 25 січня 2026 року о 09 год. 54 хв. на автодорозі М09 Тернопіль – Львів – Рава Руська, 113 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом PEUGEOT EXPERT державний номерний знак НОМЕР_2 , при здійсненні повороту праворуч не увімкнув покажчик повороту відповідного напрямку руху (праворуч), а також після зупинки працівником поліції на прохання перепаркуватись праворуч, здійснив рух, користуючись засобом зв`язку (стільниковим телефоном), тримаючи у руці, чим порушив вимоги п. 9.2.б, 2.9.д ПДР України. Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За змістом ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.
Як зазначено в оскаржуваній постанові позивач, керуючи ТЗ, при здійсненні повороту праворуч не увімкнув відповідного напрямку руху (праворуч), а також після зупинки працівником поліції на прохання перепаркуватись праворуч, здійснив рух, користуючись засобом зв`язку (стільниковим телефоном), тримаючи у руці.
Диспозиція частини 2 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункти 1.3, 1.9).
Згідно п. 9.2 «б» ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Відповідно до п. 2.9. «д» ПДР України водію категорично забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).
Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані з`ясувати зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Тобто, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Отже, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки дії працівників поліції щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення оскаржуваної постанови не відповідають закону, а факт вчинення ним вказаного у постанові адміністративного правопорушення не підтверджено жодними доказами. 
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення вказаного в оскаржуваній постанові, представником відповідача до відзиву на позовну заяву через «Електронний суд» долучено відеозаписи з нагрудного відеореєстратора поліцейського. 
При дослідженні відеозаписів з назвами «Сlip-0», «Сlip-1» із нагрудної камери працівника поліції, судом встановлено, що на них не зафіксовано факту порушення ОСОБА_1 вимог пунктів ПДР України, які вказані в оскаржуваній постанові, оскільки якість відеозапису не дає можливості встановити чи був увімкнений покажчик правого повороту не лише позивачем, але й іншими водіями, котрі рухались на великогабаритних автомобілях попереду нього. 
Також даним відеозаписом не зафіксовано, що в момент руху водій тримав засіб зв`язку у руці та спілкувався по ньому, навпаки він спілкувався саме з поліцейським; з відео вбачається, що позивач пояснює поліцейському, що телефон він взяв в руку після перепаркування транспортного засобу, що на думку суду, спростовує факт вчиненого правопорушення. 
Тому суд погоджується з думкою представника позивача про те, що додані відповідачем до відзиву відеозаписи жодним чином не доводять
факту вчинення позивачем адміністративних правопорушень. 
Інших доказів, які б підтверджували вчинення позивачем порушень п. 9.2 «б» та п. 2.9 «д» України відповідачем не надано та в оскаржуваній постанові не зазначено.
Слід звернути увагу на те, що позивач своєї вини не визнавав та неодноразово просив поліцейського надати докази вчинення правопорушення на місці зупинки, проте таке прохання представником відповідача було проігнороване, що підтверджується відеозаписом під назвою «Сlip-3». 
Сам опис адміністративного правопорушення у постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Лише фіксація вчинення особою адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 р. по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 р. по справі № 524/5536/17.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.
В силу ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Зогляду на вищевикладене, суд вважає, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА № 6562860 від 25 січня 2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення слід скасувати та провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.
Також суд вважає, що судові витрати слід покласти на сторони в межах ними понесених.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 122, 245, 251, 280, 283, 284 КУпАП, ст.ст. 73-77, 90, 241-246, 255, 286 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по
справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки
дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6562860 від
25.01.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за ч. 2 ст.
122 КУпАП, а провадження в справі закрити.
Судові витрати по справі покласти на сторони, в межах ними понесених. 
Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Чортківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: /підпис/
Згідно з оригіналом
Рішення набрало законної сили «____» ______________________ 2026 року.
Оригінал рішення зберігається в матеріалах справи № 608/396/26, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області. 

Суддя: Н. В. Яковець 

Копію рішення видано «____»________________2026 року.

Секретар: