ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

18 березня 2026 року    
м. Чернівці  
справа № 727/2428/25
провадження № 22-ц/822/268/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О. 
суддів: Височанської Н. К. Кулянди М. І.,
за участю секретаря судового засідання Тодоряка Г. Д.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідач Департамент освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації)
апеляційні скарги ОСОБА_1 , та Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації), в інтересах якого діє Поляк М. В., на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 01 грудня 2025 року
головуюча в суді першої інстанції суддя Дубець О. С.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) (далі – Департамент освіти і науки Чернівецької ОВА).
Просила суд:
1) визнати  протиправним та скасувати наказ Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА від 17 січня 2025 року № 18 «Про оголошення догани виконувачці обов`язків директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій ОСОБА_1 ;
2) визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА від 20 січня 2025 № 23 «Про оголошення догани виконувачці обов`язків директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій ОСОБА_1 ;
3) визнати протиправною бездіяльність Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА щодо не встановлення виконувачці обов`язків директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій ОСОБА_1 надбавки за складність та напруженість у роботі (інтенсивність) з січня 2025 року в розмірі 50% посадового окладу та зобов`язати Департамент освіти і науки Чернівецької ОВА встановити виконувачці обов`язків директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій ОСОБА_1 надбавку за складність та напруженість у роботі (інтенсивність) з січня 2025 року в розмірі 50% посадового окладу.
Позов обґрунтований тим, що позивачка призначена на посаду виконувачки обов`язків директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій (далі – коледж) згідно із наказом Департаменту освіти та науки Чернівецької ОВА від 13 квітня 2022 року № 24-К.
У ніч з 13 на 14 грудня 2024 року в приміщенні гуртожитку коледжу за адресою: м. Чернівці вул. Руська, 194 «з», стався інцидент пов`язаний із завданням одному із студентів коледжу тілесних ушкоджень. Побиття студента було зафіксоване на мобільний телефон та поширене в мережі Інтернет.
Вказує, що 16 грудня 2024 року, в перший робочий день після інциденту, вона видала наказ № 129-Н «Про проведення службового розслідування», яким створено комісію для з`ясування обставин події.
23 грудня 2023 року представником Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини був направлений лист до Чернівецької ОВА, в якому остання просила: провести службову перевірку за вказаним вище фактом; посилити заходи безпеки на території гуртожитків закладів освіти області; розглянути питання щодо укладення між закладами освіти та управлінням поліції угод з метою забезпечення додаткових безпекових заходів.
За результатами роботи робочої групи відповідача, яка була створена з метою перевірки вказаного інциденту в гуртожитку коледжу, наказом від 08 січня 2025 № 11 була затверджена довідка за результатами вивчення робочою групою ситуації, яка склалась в коледжі (далі – довідка). З даною довідкою позивачка була ознайомлена 10 січня 2025 року та надала пояснення від 13 січня 2025 року, в яких заперечувала проти зазначених в довідці порушень.
У вказаній довідці робочою групою було наведено ряд рекомендацій та зазначено термін виконання – до 10 лютого 2025 року.
Комісія коледжу за результатами службового розслідування інциденту склала акт від 10 січня 2025 року, за яким встановила ряд порушень з боку персоналу та студентів коледжу та навела у вказаному акті ряд рекомендацій.
Мати потерпілого студента подала заяву на ім`я директора коледжу про те, що немає претензій до адміністрації коледжу.
Крім того, позивачка вказує, що нею за результатами службового розслідування було видано низку наказів за № 9-к та № 10-к від 13 січня 2025 року про оголошення доган черговим гуртожитку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та направлена до Департаменту освіти на науки Чернівецької ОВА службова записка від 14 січня 2025 року № 01-24/15 для вжиття дисциплінарних заходів щодо заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_4 .
Також на виконання пункту 10 довідки від 08 жовтня 2025 року, яким робоча група рекомендувала надати у триденний строк від моменту ознайомлення з довідкою щорічний звіт про реалізацію стратегії розвитку коледжу за період роботи в. о. директора, позивачка особисто в друкованому вигляді надала 16 січня 2025 року головному спеціалісту відділу координації діяльності закладів фахової передвищої, вищої освіти і науки Департаменту освіти і науки ОВА звіти про реалізацію стратегії розвитку коледжу за період за 2022-2023 роки.
В подальшому, у зв`язку із зауваженнями до форми оформлення даних звітів, позивачка повторно подала звіти у друкованому вигляді працівникам відповідача разом з листом від 21 січня 2025 року № 01-24/29, яким надавався звіт за 2024 рік на виконання листа відповідача від 13 січня 2025 року, що надійшов на електронну адресу коледжу.
У зазначеному листі відповідач просив до 31 січня 2025 року надати: звіт директора про діяльність фахового коледжу у 2024 році; інформацію про виконання керівником закладу у 2024 році цільових показників, визначених у контракті, що укладений із Департаментом; копію протоколу вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу про схвалення звіту керівника закладу; стратегію розвитку закладу освіти.
Однак, не дивлячись на викладені вище обставини, за результатами службового розслідування, проведеного відповідачем, щодо ОСОБА_1 було прийнято накази від 17 січня 2025 року № 18 та від 20 січня 2025 року № 23, якими позивачці оголошені догани.
Так, наказом від 17 січня 2025 року № 18, з яким позивачку було ознайомлено 20 січня 2025 року, ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання посадових обов`язків, відсутність належних управлінських рішень щодо створення безпечного освітнього середовища, несвоєчасне реагування на інцидент, що мав місце в закладі освіти 14 грудня 2024 року, недотримання процедури оперативного інформування Департаменту освіти і науки ОВА про ситуацію.
Наказом від 20 січня 2025 року № 23, з яким позивачку було ознайомлено 03 лютого 2025 року, ОСОБА_1 оголошено догану за нібито систематичне невиконання абзацу 2 частини шостої статті 35 Закону України «Про фахову передвищу освіту», а саме: не оприлюднення на офіційному веб-сайті щорічних звітів про реалізацію стратегії розвитку закладу фахової передвищої освіти за 2022-2024 роки.
Крім наведеного, зазначає, що голова профспілки та головний бухгалтер коледжу двічі звертались до відповідача із клопотанням встановити ОСОБА_1 , виконуючій обов`язки директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій, надбавку за інтенсивність праці (інша назва надбавки – за складність та напруженість у роботі) з 01 січня 2025 в розмірі 50% до посадового окладу із загального фонду.
Разом з тим листом від 10 лютого 2025 року № 02-03-01/381, відповідачем було поінформовано про відмову у встановленні надбавки за інтенсивність праці за січень 2025 року.
ОСОБА_1 вважає винесені накази про оголошення їй доган протиправними та такими, що порушують її трудові права, оскільки вони прийняті без достатніх правових підстав, з порушенням процедури, а також без урахування попередніх заслуг та належного виконання службових обов`язків.
Також вважає протираю бездіяльність відповідача щодо не нарахування надбавки за складність та напруженість у роботі (за інтенсивність) з січня 2025 року.
Короткий зміст судового рішення
Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 01 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА від 20 січня 2025 року № 23 «Про оголошення догани виконувачці обов`язків директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій ОСОБА_5 ».
Вирішено питання розподілу судових витрат у вигляду судового збору та витрат на правничу допомогу.
Стягнуто з Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211 гривень 20 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень.
Рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним та скасування наказу від 17 січня 2025 року № 18 мотивоване тим, що підставою для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності слугувало неналежне виконання службових обов`язків, відсутність належних управлінських рішень щодо створення безпечного освітнього середовища, несвоєчасне реагування на інцидент, що мав місце в закладі освіти 14 грудня 2024 року, недотримання процедури оперативного інформування Департаменту освіти і науки ОВА про таку ситуацію.
Відповідно до положень Закону України «Про освіту», Закону України «Про фахову передвищу освіту», Положення про організацію роботи з охорони праці та безпеки життєдіяльності учасників освітнього процесу в установах і закладах освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 26 грудня 2017 року № 1669, забезпечення безпечного проживання в гуртожитку закладу фахової передвищої освіти та контроль за дотриманням дисципліни в гуртожитку покладається, в першу чергу, на керівника навчального закладу.
За фактичних обставин цієї справи суд дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання службових обов`язків, відсутність належних управлінських рішень щодо створення безпечного освітнього середовища.
Також суд дійшов висновку, що зі сторони ОСОБА_1 мало місце несвоєчасно реагування на інцидент, що мав місце в закладі освіти 14 грудня 2024 року.
А тому застосування до позивачки дисциплінарного стягнення у вигляді догани згідно з наказом від 17 січня 2025 року є законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.
Рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним та скасування наказу від 20 січня 2025 року № 23 мотивоване тим, що з оскаржуваного наказу вбачається, що відповідач дисциплінарним проступком в даному випадку визнає систематичне невиконання позивачкою абзацу 2 частини шостої статті 35 Закону України «Про фахову передвищу освіту» щодо оприлюднення на офіційному веб-сайті щорічних звітів про реалізацію стратегії розвитку закладу фахової передвищої освіти за 2022-2024 роки.
Разом з тим, з досліджених в ході розгляду справи доказів та встановлених обставин справи встановити строк до якого позивачка, як виконуюча обов`язки директора коледжу, повинна була оприлюднити на офіційному веб-сайті щорічні звіти про реалізацію стратегії розвитку закладу фахової передвищої освіти за 2022-2024 роки, неможливо.
Так, судом встановлено, що відповідно до пункту 10 рекомендацій, наведених Департаментом освіти і науки Чернівецької ОВА у довідці за результатами вивчення робочою групою ситуації, яка склалася у Чернівецькому фаховому коледжі бізнесу та харчових технологій, затвердженої наказом Департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) від 08 січня 2025 року № 11, робоча група рекомендувала адміністрації закладу освіти: надати Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА у триденний термін від моменту ознайомлення з довідкою за результатами вивчення робочої групи ситуації, яка склалася у Чернівецькому фаховому коледжі бізнесу та харчових технологій, щорічний звіт про реалізацію стратегії розвитку закладу фахової передвищої освіти за період займання посади виконувачки обов`язків директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій. З вказаною довідкою позивачка ознайомилась 10 січня 2025 року.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що така вимога Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА носила рекомендаційний характер, а не встановлювала обов`язок позивачки для розміщення щорічного звіту на сайті коледжу в триденний строк.
Також суд першої інстанції погодився з тим, що в цьому випадку не мала місце систематичність вчиненого дисциплінарного проступку.
Отже, притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності за систематичне невиконання обов`язків є безпідставним.
Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині не встановлення надбавки за складність та напруженість у роботі (інтенсивність) з січня 2025 року в розмірі 50% посадового окладу та зобов`язання встановити таку надбавку з січня 2025 року, суд першої інстанції виходив із того, що підставою для нарахування надбавок до посадового окладу керівників є наказ директора Департаменту освіти і науки облдержадміністрації, який погоджується із заступниками директора Департаменту, начальниками управлінь та відділів, завідувачем сектору.
Вирішення питання про призначення та виплату керівникам підвідомчих закладів та установ, які фінансуються з обласного бюджету, надбавок за складність та напруженість у роботі (інтенсивність), є виключною компетенцією органу вищого рівня, яке приймається у межах наявних коштів на оплату праці.
Отже, вирішення судом цієї вимоги буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а тому в її задоволенні слід відмовити.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 01 грудня 2025 року в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 17 січня 2025 року № 18 про оголошення їй догани, суд безпідставно прийшов до висновку щодо неналежного виконання позивачкою службових обов`язків та відсутності належних управлінських рішень щодо створення безпечного середовища.
Зокрема в оспорюваному наказі відсутнє викладення аргументації по суті порушення трудової дисципліни позивачкою в частині неналежного виконання службових обов`язків та наявності причинно-наслідкового зв`язку із інцидентом щодо проникнення невідомих осіб до гуртожитку і побиття студента.
В частині відсутності належних управлінських рішень, які ставились у провину позивачці як підстава для притягнення до дисциплінарної відповідальності, відповідачем, на якого покладено обов`язок доводити правомірність прийнятого ним рішення, так і не наведено, які ж саме управлінські рішення щодо створення безпечного освітнього середовища не були нею прийняті.
Фактично щодо цього суд першої інстанції перебрав на себе дискреційні повноваження роботодавця та навів власне обґрунтування наявності підстав для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності.
Також судом безпідставно не надано оцінку доводам ОСОБА_1 щодо вжитих нею заходів з метою створення безпечного освітнього середовища в коледжі та гуртожитку та доказам, поданим на їх підтвердження.
Окрім цього, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що зі сторони ОСОБА_1 мало місце несвоєчасне реагування на інцидент, який мав місце 14 грудня 2024 року, та помилково застосував до цих правовідносин положення Порядку розслідування нещасних випадків, що сталися із здобувачами освіти під час освітнього процесу, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 16 травня 2019 року № 659.
В даному випадку застосуванню підлягав Порядок розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 17 січня 2025 року № 18.
В частині оскарження рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА у не встановленні надбавки за складність та напруженість у роботі (інтенсивність) з січня 2025 року в розмірі 50% посадового окладу та зобов`язання встановити таку надбавку з січня 2025 року, ОСОБА_1 посилається на те, що надбавка за складність та напруженість у роботі (за інтенсивність праці) не є заохоченням, а є складовою частиною її посадового окладу.
Протягом всього періоду роботи на займаній посаді позивачкою отримувалася відповідна надбавка, а її отримання не ставиться у залежність від притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.
Додатково акцентує увагу на тому, що суд першої необґрунтовано дійшов висновку про неспівмірність заявлених ОСОБА_1 до відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 37 500 гривень та необхідність їх зменшення до 12 000 гривень, які за наслідками розгляду справи розподілено між сторонами.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Департамент освіти і науки Чернівецької ОВА у відзиві просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог залишити без змін.
Посилається на те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу від 17 січня 2025 року № 18 та про визнання протиправною бездіяльності Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА у не встановленні надбавки за складність та напруженість у роботі (інтенсивність) з січня 2025 року в розмірі 50% посадового окладу та зобов`язання встановити таку надбавку з січня 2025 року, повно та всебічно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, та їм надана належна правова оцінка.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильності висновків суду першої інстанції по суті вирішення вищевказаних позовних вимог не спростовують.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА
В апеляційній скарзі Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА просить рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 01 грудня 2025 року в частині визнання протиправним та скасування наказу від 20 січня 2025 року № 23 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Департамент освіти і науки Чернівецької ОВА в апеляційній скарзі вказує на те, що підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом від 20 січня 2025 року та застосування стягнення у вигляді догани було систематичне невиконання позивачкою вимог абзацу 2 частини шостої статті 35 Закону України «Про фахову передвищу освіту» щодо оприлюднення на офіційному веб-сайті щорічних звітів про реалізацію стратегії розвитку закладу фахової передвищої освіти за 2022-2024 роки.
З посиланням на норми Закону України «Про фахову передвищу освіту» та положення Статуту Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій акцентує увагу на тому, що відсутність прямої вказівки на строки оприлюднення керівником закладу на офіційному веб-сайті (веб-сторінці) закладу щорічного звіту про реалізацію стратегії розвитку не може тлумачитися як надання керівникові закладу необмеженої дискреції щодо строків його оприлюднення.
Факт неоприлюднення щорічних звітів за 2022-2024 роки станом на 20 січня 2025 року сам по собі свідчить про порушення розумних строків для виконання такого обов`язку, які повинні становити 1-3 місяці після завершення звітного періоду, а не більш ніж два роки, що мало місце у цій справі.
За обставин цієї справи доведеними є усі складові дисциплінарного проступку ОСОБА_1 , а саме:
– бездіяльність позивачки, яка полягає у невиконанні обов`язку з оприлюднення на офіційному веб-сайті коледжу щорічних звітів про реалізацію стратегії розвитку закладу фахової передвищої освіти за 2022-2024 роки;
– невиконання покладеного на позивачку абзацом 2 частини шостої статті 35 Закону України «Про фахову передвищу освіту» обов`язку з оприлюднення відповідних звітів;
– таке невиконання є винним та визнається самою позивачкою;
– бездіяльність позивачки перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з невиконанням покладених на неї обов`язків, оскільки саме невжиття нею необхідних організаційних та контрольних дій безпосередньо спричинило несвоєчасне та фактичне не оприлюднення обов`язкових звітів.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення цієї позовної вимоги.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 у відзиві просила апеляційну скаргу Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.
Звертає увагу, що в оспорюваному наказі від 20 січня 2025 року № 23 позивачці інкримінується нібито не оприлюднення на офіційному веб-сайті щорічного звіту про реалізацію стратегії розвитку закладу і за 2024 рік. Проте виходячи з логіки «розумного строку» відповідача, цей «розумний» строк 1-3 місяці відповідачем не був дотриманий.
В свою чергу, що стосується неоприлюднення звітів за попередні періоди вказує на те, що закон не містить чіткого строку, у який відповідний звіт повинен бути оприлюднений, що виключає склад дисциплінарного проступку.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Відповідно до наказу від 13 квітня 2022 року № 24-к «Про призначення виконуючою обов`язки директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій у зв`язку із закінченням строку дії контракту ОСОБА_1 » ОСОБА_1 була призначена виконуючою обов`язки директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій з 14 квітня 2022 року на період до призначення керівника закладу в установленому законодавством порядку (том 1, а. с. 23).
Наказом від 17 січня 2025 року № 18 Департаментом освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) «Про оголошення догани виконувачі обов`язків директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій Галині БОЖИК» (далі – наказ № 18) була оголошена догана ОСОБА_1 , виконувачці обов`язків директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій, за неналежне виконання службових обов`язків, відсутність належних управлінських рішень щодо створення безпечного освітнього середовища, несвоєчасне реагування на інцидент, що мав місце в закладі освіти 14 грудня 2024 року, недотримання процедури оперативного інформування Департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) про ситуацію (том 1, а.с.57-58).
Наказ № 18 був прийнятий на підставі статей 147-149 КЗпП України, статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», відповідно до Законів України «Про освіту», «Про фахову передвищу освіту», «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (із змінами), Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 68/2022 «Про утворення військових адміністрацій», наказу Департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) від 20 грудня 2024 року № 418 «Про утворення та затвердження складу робочої групи щодо вивчення ситуації, яка склалася в Чернівецькому фаховому коледжі бізнесу та харчових технологій», від 08 січня 2025 року № 11 «Про результати роботи робочої групи створеної відповідно до наказу Департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної державної адміністрації) від 20 грудня 2024 року № 418», Довідки за результатами вивчення робочою групою ситуації, яка склалася в Чернівецькому фаховому коледжі бізнесу та харчових технологій, затвердженої наказом Департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) від 08 січня 2025 року № 11, листа представника уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 23 грудня 2024 року № 18092.2/24/53, рекомендацій, зазначених в листі Чернівецької обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) від 07 січня 2025 року № 01.46/13-107, відповідно до письмових пояснень наданих ОСОБА_1 від 13.01.2025 зажаданих директором Департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) Сакрієр О. Л.
Згідно з листом представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 23 грудня 2024 року, І. Ісопенко звернулась на ім`я начальника Чернівецької ОВА Р. Запаранюка, відповідно до якого, під час моніторингу соціальних мереж щодо фактів порушень конституційних прав і свобод людини та громадянина на сторінках сайтів місцевих цифрових медіа та соціальних мереж 17 грудня 2024 року виявлено відеоматеріал щодо побиття студента Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій (том 1, а. с. 25-28).
Наказом від 08 січня 2025 року № 11 Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної військової адміністрації «Про результати роботи робочої групи створеної відповідно до наказу Департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) від 20 грудня 2024 року № 418» була затверджена довідка за результатами вивчення робочою групою ситуації, яка склалася в Чернівецькому фаховому коледжі бізнесу та харчових технологій (далі – довідка) (том 1, а. с. 29-32).
Відповідно до Довідки комісією був здійснений виїзд до Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій (далі – коледж) з метою вивчення ситуації, яка склалася у закладі 14 грудня 2024 року. Так, комісією в довідці встановлено наступне:
1) облік студентів, які проживають та ночують у гуртожитку Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій, ведеться, однак не належним чином, оскільки у журналі обліку студентів, які ночують у гуртожитку інформація за 13-14 грудня вклеєна, що унеможливлює встановити її достовірність;
2) порушено часові проміжки при фіксуванні входу/виходу сторонніх осіб у журналі обліку відвідування гуртожитку сторонніми особами, зокрема, попередній запис зареєстровано о 13:55 годин, а сторонні особи, які вийшли з кімнати ОСОБА_6 , зареєстровано о 12:43 годин.
3) черговими гуртожитку не дотримано виконання своїх посадових інструкцій під час прийому та передачі зміни, оперативного реагування на інцидент, не вжиття невідкладних заходів для припинення насильства над дитиною. Не проінформовано органи Національної поліції України, не викликано бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, вчасно не повідомлено адміністрацію закладу освіти про цей інцидент. Письмова аудіо/відео відмова ОСОБА_6 від виклику швидкої допомоги та/або органів Національної поліції України не зафіксована;
4) відсутні вчасні управлінські рішення адміністрації щодо створення та забезпечення безпекових умов у коледжі, що унеможливлюють заподіяння учасникам освітнього процесу шкоди шляхом фізичного та/або психологічного насильства, дискримінації за будь-якою ознакою, приниження честі, гідності, а також унеможливлюють вживання на території та в приміщеннях закладу освіти алкогольних напоїв, тютюнових виробів, наркотичних засобів, психотропних речовин;
5) адміністрацією закладу не дотримано процедуру оперативного інформування Департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) про інцидент, який відбувся у день події.
Вказаною довідкою робоча група навела ряд рекомендацій, серед яких: надати Департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) у триденний термін від моменту ознайомлення з довідкою за результатами вивчення робочої групи ситуації, яка склалася у Чернівецькому фаховому коледжі бізнесу та харчових технологій, щорічний звіт про реалізацію стратегії розвитку закладу фахової передвищої освіти за період займання посади виконувачки обов`язків директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій.
Відповідно до довідки, робочою групою під час перевірки, було переглянуто ряд документів, а саме: статут закладу освіти; наказ коледжу про проведення службового розслідування; наказ коледжу про продовження проведення службового розслідування; положення про студентський гуртожиток; правила внутрішнього розпорядку гуртожитку; наказ про поселення студентів у гуртожиток; посадові інструкції вихователів гуртожитку; посадові інструкції завідуючої гуртожитком; договори на право тимчасового проживання в гуртожитку; журнал реєстрації та обліку студентів, які ночують у гуртожитку (облік сторонніх осіб; пам`ятку для студентів, які проживають в гуртожитку закладу освіти; журнал обліку відвідування гуртожитку сторонніми особами; журнал обліку правопорушень у студентському гуртожитку (том 1, а. с. 30-32).
Відповідно до наказу від 16 грудня 2024 року № 129-Н «Про проведення службового розслідування» у зв`язку із випадком, що стався 14 грудня 2024 року у гуртожитку Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій в.о. директора коледжу Божик Г. А. наказала створити комісію для проведення службового розслідування випадку, що стався у гуртожитку коледжу 14 грудня 2024 року зі студентом групи ХТ-120 ОСОБА_6 (том 1, а.с.24).
Відповідно до акту службового розслідування від 10 січня 2025 року (том 1, а. с. 39-44), складеного комісією службового розслідування за результатами розгляду випадку побиття студента, що стався 14 грудня 2024 року в приміщенні гуртожитку Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій, комісія дійшла таких висновків:
1) заступником директора з навчальної роботи ОСОБА_7 , що був тимчасово виконуючим обов`язки директора коледжу в період з 25.11.2024 по 10.12.2024 відповідно до пункту 2 наказу від 21.11.2024 № 124-В, не було призначено у наказі від 05.12.2024 № 141-В виконуючого обов`язки завідуючого в гуртожитку на період тимчасової відсутності ОСОБА_8 , чим порушено пункт 6 Посадової інструкції завідувача гуртожитку, затвердженої 11 червня 2024 року;
2) 13-14 грудня 2024 року чергова ОСОБА_9 порушила пункт 2.3 Контракту з працівником та пункти 2.1, 2.2.3 пункту 2 розділу 2, підпункту 13 частини 1 розділу 5 Посадової інструкції, а саме: чергова не викликала поліцію вночі 13 грудня 2024, коли невідомі шуміли під гуртожитком; не перевірила стан вікон, решіток у приміщенні гуртожитку ззовні (зі сторони вулиці) під час передачі зміни;
3) 14 грудня 2024 року чергова ОСОБА_10 порушила пункт 2.3. Контракту з працівником та пункти 1.3, 2.1, 2.2.3 пункту 2 розділу 2, підпункт 13 частини 1 розділу 5 Посадової інструкції, а саме: чергова не перевірила стан вікон, решіток приміщення гуртожитку ззовні (зі сторони вулиці) під час прийому зміни від ОСОБА_9 , не викликала поліцію, коли з гуртожитку виходили невідомі особи, коли ці особи повернулися до гуртожитку з вимогою впустити їх назад і висловлювали погрози, коли дізналась про побиття ОСОБА_11 двома невідомими хлопцями та не викликали швидку допомогу, не повідомила заступника з виховної роботи ОСОБА_12 про ситуацію.
4) студенти ОСОБА_13 та ОСОБА_14 порушили пункт 2.3 договорів на право тимчасового проживання в гуртожитку № 29/35, № 35/23 від 31.08.2023, пункт 33 Положення про студентський гуртожиток, пункт 3.2.3, 3.2.4 Правил внутрішнього розпорядку гуртожитку, а саме: не повідомили про надзвичайні події в гуртожитку чергового гуртожитку, не виконали Правила внутрішнього розпорядку, без дозволу та відома адміністрації впустили сторонніх осіб, внаслідок чого була нанесена матеріальна шкода майну гуртожитка та шкода здоров`ю студента 
ОСОБА_15 ) запропонувати в.о. директора коледжу Г. Божик: притягнути заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_16 або звернутись до департаменту із доповідною записку щодо притягнення ОСОБА_17 , чергових ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; переселити студента ОСОБА_11 на інший поверх та організувати проведення заходів психологом коледжу зі студентами ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ; організувати проведення навчання чергових гуртожитку щодо поведінки у надзвичайних ситуаціях.
Наказом від 13 січня 2025 року № 9-К «Про оголошення догани ОСОБА_2 », ОСОБА_2 – черговій гуртожитку, оголошена догана за порушення трудової дисципліни (том 1, а. с. 46).
Наказом від 13 січня 2025 року № 10-К «Про оголошення догани ОСОБА_3 », ОСОБА_3 – черговій гуртожитку, оголошена догана за порушення трудової дисципліни (том 1, а. с. 47).
Відповідно до службової записки від 14 січня 2025 року № 01-24/15 в. о. обов`язків ОСОБА_1 звернулась до директора Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) з проханням розглянути питання притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4 , заступника директора з навчальної роботи, що в період з 25 листопада 2024 року по 10 грудня 2024 року тимчасово виконував обов`язки директора коледжу, на період відсутності ОСОБА_1 , а саме: оголошення догани за порушення трудової дисципліни (том 1, а. с. 53).
Відповідно до пункту 3.1 Статуту Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 09 грудня 2022 року № 1106 (далі – Статут коледжу), управління Фаховим коледжем у межах повноважень, визначених законодавством та цим Статутом, здійснюють: 1) засновник або уповноважений ним орган; 2) директор Фахового коледжу; 3) загальні збори трудового колективу Фахового коледжу; 4) педагогічна рада Фахового коледжу; 5) наглядова рада Фахового коледжу; 6) органи студентського самоврядування; 7) інші органи, визначені законодавством (том 1, а. с. 74).
21 листопада 2022 року директором коледжу ОСОБА_1 було затверджено Положення про студентський гуртожиток Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій (далі – Положення про гуртожиток коледжу) (том 2, а. с. 209-214).
Наказом від 20 січня 2025 року № 23 Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної військової адміністрації «Про оголошення догани виконувачі обов`язків директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій ОСОБА_1 » (далі – наказ № 23) була оголошена догана ОСОБА_1 , виконувачці обов`язків директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій, за систематичне невиконання абзацу 2 частини шостої статті 35 Закону України «Про фахову передвищу освіту», а саме: не оприлюднення на офіційному веб-сайті щорічних звітів про реалізацію стратегії розвитку закладу фахової передвищої освіти за 2022-2024 роки.
Наказ № 23 прийнятий на підставі статей 147-149 КЗпП України, статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», відповідно до Законів України «Про освіту», «Про фахову передвищу освіту», «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (із змінами), Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 68/2022 «Про утворення військових адміністрацій», довідки за результатами вивчення робочою групою ситуації, яка склалася в Чернівецькому фаховому коледжі бізнесу та харчових технологій, затвердженої наказом Департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) від 08 січня 2025 року № 11, доповідної записки начальника відділу координації діяльності закладів фахової передвищої, вищої освіти і науки управління освіти, науки та цифрової трансформації Департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) Тихохід Яни Вікторівни від 16 січня 2025 року, письмових пояснень наданих ОСОБА_1 від 20 січня 2025 року, зажаданих директором Департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) Сакрієр О. Л. (том 1, а. с. 59-60).
Відповідно до пункту 10 рекомендацій, наведених Департаментом освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) у довідці за результатами вивчення робочою групою ситуації, яка склалася у Чернівецькому фаховому коледжі бізнесу та харчових технологій, затвердженої наказом Департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) від 08.01.2025 № 11, робоча група рекомендувала адміністрації закладу освіти: надати Департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) у триденний термін від моменту ознайомлення з довідкою за результатами вивчення робочої групи ситуації, яка склалася у Чернівецькому фаховому коледжі бізнесу та харчових технологій, щорічний звіт про реалізацію стратегії розвитку закладу фахової передвищої освіти за період займання посади виконувачки обов`язків директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій (том 1, а. с. 32).
Відповідно до доповідної записки від 16 січня 2025 року № 35/57, поданої директору Департаменту начальником відділу координації діяльності закладів фахової передвищої, вищої освіти і науки Яною Тихохід, остання доповіла, що в.о. директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій ОСОБА_1 систематично не виконує положення статті 35 розділу VI Закону України «Про фахову передвищу освіту», яка передбачає, що керівник закладу фахової передвищої освіти щороку звітує перед засновником (засновниками) або уповноваженим ним (ними) органом (особою) та вищим колегіальним органом громадського самоврядування закладу фахової передвищої освіти, наглядовою радою. На офіційному веб-сайті Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій ці звіти відсутні, що порушує положення вищезазначеної статті. Відповідно до довідки від 08.01.2025 № 11 ОСОБА_1 мала надати Департаменту у триденний термін від моменту ознайомлення з довідкою щорічні звіти про реалізацію стратегії розвитку закладу фахової передвищої освіти за період займання посади виконувачки обов`язків директора фахового коледжу (2022, 2023, 2024 роки) чого не зробила. ОСОБА_1 була ознайомлена з довідкою 10 січня 2025 року. Триденний термін сплинув 15 січня 2025 року. (том 1, а. с. 144).
Відповідно до листа від 21 січня 2025 року № 01-24/29, адресованого Департаменту, коледжем було надано: звіт в.о. директора про діяльність Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій у 2024 році; копія протоколу зборів трудового колективу Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій та копія Стратегії розвитку Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій (том 1, а. с. 56).
Клопотанням № 04-16 від 08.01.2025 голова профспілкової організації коледжу Черецька Г. та головний бухгалтер коледжу ОСОБА_20 звернулись до Департаменту з проханням за добросовісне ставлення до виконання своїх функціональних обов`язків, спрямоване на досягнення підвищення якості роботи освітнього закладу, своєчасне та якісне виконання завдань, високу виконавчу та трудову дисципліну з проханням встановлення надбавки за інтенсивність праці з 1 січня 2025 року в розмірі 50% до посадового окладу з загального фонду виконуючій обов`язки директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій ОСОБА_1 (том 1, а. с. 61).
Листом від 06 лютого 2025 року за № 04-16/43 голова профспілкової організації коледжу ОСОБА_21 та головний бухгалтер коледжу Оксана Руснак звернулись до директора Департаменту в якому просили розглянути питання щодо встановлення надбавки за інтенсивність праці виконуючій обов`язки директора коледжу ОСОБА_1 , наведене в клопотанні від 08 січня 2024 року № 04-16/6, яке було подано з врахуванням складності, напруженості у роботі, обумовлену додатковими та важливими обставинами, пов`язаними з розвитком та забезпеченням організації та проведення освітнього процесу, прийому на навчання, підвищенням якості освітнього процесу, забезпечення ефективного управління закладом (том 1, а. с. 62).
Листом від 10 лютого 2025 року за № 02-03-01/381 відповідач надав відповідь на лист від 06 лютого 2025 року за № 04-16/43 відповідно до якої зазначив, що відповідно до Положення щодо преміювання та встановлення надбавок керівникам підвідомчих закладів та установ, які фінансуються з державного бюджету, затвердженого наказом Департаменту від 20 травня 2020 року № 177, однією з обов`язкових умов для розгляду питання про преміювання працівників є відсутність порушень трудової дисципліни, техніки безпеки і охорони праці, правопорушень серед учнів. У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи чи порушення трудової дисципліни, встановленні надбавки скасовуються або зменшуються наказом директора Департаменту. Протягом терміну дії дисциплінарного стягнення надбавки не виплачуються.
З посиланням на те, що ОСОБА_1 17 січня 2025 року та 20 січня 2025 року були оголошені дві догани, Департаментом було відмовлено у встановленні ОСОБА_22 надбавки за інтенсивність праці за січень 2025 року (том 1, а. с. 63).
Наказом Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації від 20 травня 2020 року № 177 затверджено Положення про преміювання та встановлення надбавок керівникам підвідомчих закладів та установ, які фінансуються з обласного бюджету (том 1, а. с. 145-147).
Судами встановлено, що в періоді починаючи з травня 2022 року по грудень 2024 року ОСОБА_1 , враховуючи сумлінну працю у вирішенні питань щодо забезпечення належної роботи закладу фахової передвищої освіти, виплачувались щорічні грошові винагороди із загального фонду місцевого бюджету (дотація), надбавки за складність та напруженість у роботі за рахунок спеціального фонду та премії із загального фонду місцевого бюджету (дотація) (том 1, а. с. 100-138).
Також судом встановлено, що в 2022-2024 роках ОСОБА_23 була відзначена рядом подяк за участь студентів коледжу у проведенні культурно-мистецьких заходів, а також нагороджена почесним знаком «За розвиток соціального партнерства» (том 1, а. с. 139-142).
Відповідно до Контракту № ІІ-164 від 13 квітня 2017 року, укладеного між Міністерством освіти і науки України та ОСОБА_1 , остання була призначена на посаду директора Чернівецького державного комерційного технікуму строком на п`ять років з 14 квітня 2017 року до 13 квітня 2022 року (пункт 19 Контракту) (том 1, а. с. 257-262).
Відповідно до витягу з Журналу реєстрації наказів Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій з оперативних питань навчальної діяльності студентів встановлено, що в журналі наявний запис про наказ № 129-Н від 16 грудня 2024 року «Про проведення службового розслідування у зв`язку із випадком, що стався 14 грудня 2024 року у гуртожитку коледжу із студентом групи ХТ-120 ОСОБА_6 » та про наказ № 131-Н від 24 грудня 2024 року «Про продовження проведення службового розслідування, що стався 14 грудня 2024 року у гуртожитку коледжу із студентом групи ХТ-120 ОСОБА_6 до 10 січня 2025 року» (том 1, а. с. 279-280).
Відповідно до договору № 1206 про монтаж засобів сигналізації від 26 серпня 2022 року, між Управлінням поліції охорони в Чернівецькій області та Чернівецьким фаховим коледжем бізнесу та харчових технологій був укладений договір про послугу монтажу, пусконалагоджування охоронної системи сигналізації на об`єктах Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій, зокрема гуртожитку (том 1,І а. с. 3-6).
23 січня 2024 року між Управлінням поліції охорони в Чернівецькій області та Чернівецьким фаховим коледжем бізнесу та харчових технологій був укладений договір № 210 про спостереження за ручними системами тривожної сигналізації, що встановлені на об`єктах з реагуванням наряду поліції, відповідно до якого Управління поліції охорони здійснює спостереження за станом та технічним обслуговуванням сигналізації, що встановлена на об`єктах Коледжу (том 2, а. с. 71-74).
24 січня 2025 року між Управлінням поліції охорони в Чернівецькій області та Чернівецьким фаховим коледжем бізнесу та харчових технологій був укладений договір № 330 про спостереження за ручними системами тривожної сигналізації, що встановлені на об`єктах з реагуванням наряду поліції, відповідно до якого Управління поліції охорони здійснює спостереження за станом та технічним обслуговуванням сигналізації, що встановлена на об`єктах Коледжу (том 2, а. с. 67-70).
Відповідно до наказу від 14 листопада 2024 року № 141-В «Про надання частини щорічної основної відпустки ОСОБА_1 » ОСОБА_1 була надана частина щорічної основної відпустки в кількості 16 календарних днів з 25 листопада 2024 по 10 грудня 2024 включно (том 2, а. с. 11).
Судом встановлено, що в гуртожитку Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій ведеться журнал прийому та здачі змін черговими гуртожитку коледжу (том 2, а. с. 7).
Судом встановлено, що Чернівецьким фаховим коледжем бізнесу і харчових технологій були затверджені та частково виконані план виховної роботи гуртожитку на 2024-2025 навчальний рік, план виховної роботи з студентами ЧФК БХТ на 2024-2025 навчальний рік (том 1, а. с. 282-300), затверджені правила внутрішнього розпорядку в гуртожитку, ведуться журнали індивідуальної роботи зі студентами, журнали обліку порушень та проведення превентивних бесід вихователями з мешканцями гуртожитку, щоденники роботи вихователя гуртожитку та інша роз`яснювальна та превентивна робота щодо підтримання порядку в освітньому процесі та в режимі проживання студентів у гуртожитку (том 2, а. с. 76-126, 170-178).
Член робочої групи ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснила, що вона була призначена головою комісії, яка проводила перевірку в Чернівецькому фаховому коледжі бізнесу та харчових технологій з приводу інциденту, який мав місце в гуртожитку коледжу в ніч з 13 на 14 грудня 2024 року. Вказала, що про інцидент в Департаменті стало відомо тільки після звернення представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Ісопенко І. з листом від 23 грудня 2024 року на ім`я начальника Чернівецької ОВА Запаранюка Р., після чого невідкладно була створена комісія, яка виїхала для перевірки до коледжу. Пояснила, що перевірка проводилась безпосередньо в коледжі. Документи, які лягли в основу довідки за результатами перевірки, позивачкою надавались на вимогу членів комісії. Сама ОСОБА_1 у засіданні комісії участі не брала. Разом з тим зауважила, що ОСОБА_1 не була позбавлена можливості надати комісії документи, які вважала за потрібне долучити для перевірки.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону з огляду на наступне.
Щодо визнання незаконними та скасування наказів від 17 січня 2025 року № 18 та від 20 січня 2025 № 23 про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани
Відповідно до приписів статті 139 Кодексу законів про працю України працівники повинні працювати чесно і сумлінно, своєчасно точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Трудова дисципліна – це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Пунктом 22 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються діяння, які, зокрема, є дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) працівника.
Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Під порушенням трудової дисципліни мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на працівника трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Роботодавець має визначити, чи немає обставин, які виключають дисциплінарне провадження щодо працівника, до яких зазвичай відносяться: відсутність події або складу дисциплінарного проступку, вини; дії особи у стані крайньої необхідності; наслідки порушення; закінчення строку, передбаченого для накладення дисциплінарного стягнення.
Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована при визначенні тяжкості проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення.
Водночас вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем. Критерієм, за яким визначається наявність вини в діях працівника, є належна добросовісність та активність працівника при виконанні трудових обов`язків.
У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року справі N 554/9493/17 (провадження № 61-38286св18) зазначено, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок.
Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець має зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17, від 28 лютого 2024 року у справі № 299/2637/21, від 20 вересня 2024 року у справі № 361/895/23.
Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника (див. постанову Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 487/1885/17).
Щодо визнання незаконним та скасування наказу від 17 січня 2025 року № 18
Як вбачається зі змісту наказу від 17 січня 2025 року підставою для застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани слугувало неналежне виконання службових обов`язків, відсутність належних управлінських рішень щодо створення безпечного освітнього середовища несвоєчасне реагування на інцидент, що мав місце в закладі освіти 14 грудня 2024 року, недотримання процедури оперативного інформування Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА про ситуацію.
При прийнятті оскаржуваного наказу відповідач фактично керувався довідкою, затвердженою наказом Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА від 08 січня 2025 року, складено за результатами вивчення робочою групою ситуації, яка склалася у Чернівецькому фаховому коледжі бізнесу та харчових технологій.
Зокрема створення відповідної групи ініційовано у зв`язку зі зверненням представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Чернівецькій області Ісопенко І. з листом від 23 грудня 2024 року, адресованим начальнику Чернівецької обласної військової адміністрації Запаранюку Р., за фактом інциденту щодо побиття студента коледжу, що мав місце 14 грудня 2024 року.
Як вбачається зі змісту довідки від 08 січня 2025 року під час роботи комісії виявлено ряд порушень, а саме:
1) неналежність обліку студентів, які проживають та ночують у гуртожитку коледжу, у журналі обліку за 13-14 грудня 2024 року;
2) порушення порядку фіксуванні входу/виходу сторонніх осіб у журналі обліку відвідування гуртожитку сторонніми особами;
3) черговими гуртожитку не дотримано виконання своїх посадових інструкцій під час прийому та передачі зміни, оперативного реагування на інцидент, не вжиття невідкладних заходів для припинення насильства над дитиною;
4) відсутні вчасні управлінські рішення адміністрації щодо створення та забезпечення безпекових умов у коледжі, що унеможливлюють заподіяння учасникам освітнього процесу шкоди шляхом фізичного та/або психологічного насильства, дискримінації за будь-якою ознакою, приниження честі, гідності, а також унеможливлюють вживання на території та в приміщеннях закладу освіти алкогольних напоїв, тютюнових виробів, наркотичних засобів, психотропних речовин;
5) адміністрацією закладу не дотримано процедуру оперативного інформування Департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) про інцидент, який відбувся у день події.
Аналіз зазначених в пунктах 1-3 довідки порушень дає підстави для висновку, що за своїм змістом такі порушення безпосередньо не стосуються посадових обов`язків ОСОБА_1 як директора коледжу.
В свою чергу, за висновком суду першої інстанції обов`язком ОСОБА_1 , який нею не виконано, було безпосереднє прийняття відповідних управлінських рішень як керівником закладу, підбір персоналу та викладачів, перевірка їх компетентності, організація роз`яснювальної робота зі студентами та належна організація роботи закладу в цілому та кожного його окремого підрозділу, в тому числі і гуртожитку коледжу.
У цій частині колегія судів звертає увагу на те, що положення частини першої статті 35 «Про фахову передвищу освіту», які визначають повноваження керівника закладу фахової передвищої освіти щодо безпосереднього управління діяльністю закладу не можуть тлумачитися як такі, що покладають на таку посадову особу відповідальність за будь-які порушення або ж недоліки у роботі закладу.
У цій справі, зважаючи на обставини, які слугували підставою для перевірки належного виконання трудових обов`язків в тому числі директора коледжу ОСОБА_1 , а саме факторів, які уможливили потрапляння сторонніх осіб у приміщення гуртожитку коледжу та побиття ними неповнолітнього студента.
Зокрема підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності директора коледжу за таких обставин може бути лише вчинення нею протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності). 
Відповідач ставлячи у вину ОСОБА_1 неналежне виконання службових обов`язків, відсутність належних управлінських рішень щодо створення безпечного освітнього середовища, однак, фактично не навів які ж саме управлінські рішення не були нею прийнятті, а їх прийняття в свою чергу недопустило б настання інциденту, який мав місце 14 грудня 2024 року.
В даному контексті також слід враховувати, що сторонні особи потрапили в приміщення гуртожитку внаслідок дій самих студентів, в тому числі й потерпілого, які їх впустили відчинивши вікно в кімнату. Зокрема про цю обставину міститься вказівка у зверненні представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Чернівецькій області Ісопенко І., а також інших матеріалах складених за фактом розслідування інциденту.
Разом з цим як зазначалося вище у наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець має зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.
Аналіз оскаржуваного наказу від 17 січня 2025 року дає підстави для висновку про його невідповідність вищезазначеним вимогам.
В свою чергу, що стосується недотримання ОСОБА_1 процедури оперативного інформування Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА про інцидент, який мав місце 14 грудня 2024 року, суд першої інстанції погодившись із доводами відповідача прийшов до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Положення про порядок розслідування нещасних випадків, що сталися із здобувачами освіти під час освітнього процесу, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 16 травня 2019 року № 659 (далі – Положення № 659).
При цьому суд керувався пунктом 2 Розділу ІІ Положення № 659, відповідно до вимог якого керівник закладу освіти, одержавши повідомлення про нещасний випадок, зобов`язаний негайно: вжити заходів щодо усунення причин, що викликали нещасний випадок; повідомити батьків, інших законних представників потерпілого; направити письмовий запит до закладу охорони здоров`я для отримання довідки; протягом доби утворити наказом комісію із розслідування нещасного випадку у складі не менше ніж три особи та організувати розслідування нещасного випадку.
Проте позивачкою в порушення вищенаведених вимог Положення № 659, незважаючи про обізнаність із фактом побиття студента коледжу в гуртожитку 14 грудня 2024 року, фактичну перевірку подій ініційовано лише 16 грудня 2024 року.
На переконання колегія суддів, вищенаведені висновки суду ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права з огляду на наступне.
Виключний перелік нещасних випадків розслідування яких здійснюється з дотриманням вимог Положення № 659 визначений у пункті 5 Розділу І цього Положення
Відповідно до пункту 7 Розділу І Положення № 659 нещасні випадки, що сталися із здобувачами освіти у випадках, не зазначених у пункті 5 цього розділу, розслідуються і беруться на облік згідно з Порядком розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270 (далі Порядок № 270).
Інцидент щодо побиття студента коледжу в гуртожитку, який мав місце 14 грудня 2024 року, до зазначених у пункті 5 Розділу І Положення № 659 випадків не належить.
Окрім цього суд першої інстанції не врахував, що згідно з пунктом 8 Розділу І нещасні випадки, що трапилися із здобувачами освіти, які мешкають у гуртожитках закладів освіти, і пов`язані з порушенням правил перебування в гуртожитках, затверджених в установленому порядку, розслідуються та беруться на облік відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру.
Тобто у цій справі підлягали застосуванню саме положення Порядку № 270.
За змістом пункту 6 Порядку № 270 лікувально-профілактичні заклади, до яких звернулися або були доставлені потерпілі внаслідок нещасних випадків, протягом доби надсилають письмове повідомлення за встановленою формою: 
– про кожний нещасний випадок – до районної держадміністрації (виконавчого органу міської, районної у місті ради); 
– про кожний нещасний випадок, що стався внаслідок споживання (користування) нехарчової продукції – до органу державного ринкового нагляду у відповідній сфері відповідальності;
– про нещасний випадок із смертельним наслідком, пов`язаний із заподіянням тілесних ушкоджень іншою особою, а також нещасний випадок, що стався внаслідок контакту із зброєю, боєприпасами та вибуховими матеріалами або під час дорожньо-транспортної пригоди, – прокурору та органу досудового розслідування.
Відповідно до вказаного порядку повідомлення про нещасний випадок не віднесено до повноважень керівника відповідного закладу освіти.
Також згідно з пунктом 9 Порядку № 270 районна держадміністрація (виконавчий орган міської, районної у місті ради) протягом доби з часу надходження від лікувально-профілактичного закладу повідомлення про нещасний випадок (за винятком нещасних випадків із смертельним наслідком) приймає рішення щодо утворення комісії з розслідування нещасного випадку у складі не менш як трьох осіб.
До роботи комісії з розслідування нещасного випадку можуть залучатися представники районної держадміністрації (виконавчого органу міської, районної у місті ради), Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, організації, де працюють або навчаються потерпілі, організації, на території чи об`єкті якої стався нещасний випадок, а також представники органів охорони здоров`я, освіти, захисту прав споживачів, експерти страхової компанії (якщо потерпілий був застрахований).
За наведеного нормативно-правового регулювання розслідування нещасного випадку також не належить до повноважень керівника закладу освіти і віднесено до компетенції районної держадміністрації.
Також згідно з переліком, наведеним у додатку 6 до Порядку № 270 за класифікатором місця події гуртожиток віднесений до спеціальних місць перебування за кодом 19.
Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність складу дисциплінарного проступку у діях ОСОБА_1 у зв`язку з недотриманням нею процедури оперативного інформування Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА про інцидент, який мав місце 14 грудня 2024 року.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Також у мотивувальній частині цієї постанови апеляційний суд вже звертав увагу на усталену позицію Верховного Суду стосовно того, що саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.
За встановлених у цій справі фактичних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що прийнятий Департаментом освіти і науки Чернівецької ОВА наказ від 17 січня 2025 року про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани є незаконним та підлягає скасуванню.
Щодо визнання незаконним та скасування наказу від 20 січня 2025 № 23
Як вбачається з матеріалів справи підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у виді догани слугувало систематичне порушення ОСОБА_1 вимог абзацу другого частини шостої статті 35 Закону України «Про фахову передвищу освіту», а саме неоприлюднення на офіційному веб-сайті щорічних звітів про реалізацію стратегії розвитку закладу фахової передвищої освіти за 2022-2024 роки.
Виходячи з фактичних обставин цієї справи колегія суддів звертає увагу, що у вину ОСОБА_1 ставилося саме неоприлюднення відповідних звітів за період 2022-2024 років.
Відповідно до частини першої статті 35 «Про фахову передвищу освіту» безпосереднє управління діяльністю закладу фахової передвищої освіти здійснює його керівник (директор, начальник тощо).
Права, обов`язки та відповідальність керівника закладу фахової передвищої освіти визначаються законодавством і установчими документами закладу фахової передвищої освіти.
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 35 Закону України «Про фахову передвищу освіту» керівник закладу фахової передвищої освіти забезпечує розроблення, несе відповідальність за реалізацію затвердженої стратегії розвитку закладу фахової передвищої освіти.
Згідно з абзацом другим частини шостої статті 35 Закону України «Про фахову передвищу освіту» керівник зобов`язаний оприлюднювати щорічний звіт про реалізацію стратегії розвитку закладу фахової передвищої освіти, структурного підрозділу закладу вищої освіти, іншої юридичної особи, основним видом діяльності якого є освітня діяльність у сфері фахової передвищої освіти, на офіційному веб-сайті (веб-сторінці) закладу фахової передвищої освіти.
Аналогічні норми, а також положення про встановлення обов`язку керівника закладу фахової передвищої освіти оприлюднювати щорічний звіт про реалізацію стратегії розвитку закладу, міститься й у Статуті Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій.
В апеляційній скарзі відповідач вказував на те, що норми Закону України «Про фахову передвищу освіту» та положення Статуту Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій не містять прямої вказівки на строки оприлюднення керівником закладу на офіційному веб-сайті (веб-сторінці) закладу щорічного звіту про реалізацію стратегії розвитку. Однак, це не може тлумачитися як надання керівникові закладу необмеженої дискреції щодо строків його оприлюднення.
Щодо наведених відповідачем доводів, колегія суддів виходить із того, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia («суд знає закони»). Застосування судом цього принципу полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).
Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19), від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21).
Колегія суддів, надаючи оцінку спірним правовідносинам виходить із того, що диспозиція абзацу другого частини шостої статті 35 Закону України «Про фахову передвищу освіту» описує обов`язкову поведінку керівника фахової передвищої освіти щодо оприлюднення відповідного звіту, тобто за методом правового регулювання ця норма є імперативною.
Також зважаючи на щорічний характер оприлюднення звіту про реалізацію стратегії розвитку закладу фахової передвищої освіти, відповідачем фактично застосовано стягнення до ОСОБА_1 за трьома самостійними складами дисциплінарного проступку, а саме неоприлюднення звіту за 2022, 2023 і 2024 роки.
Згідно з абзацом шістнадцятим частини другої статті 30 «Про освіту» заклади освіти, що мають ліцензію на провадження освітньої діяльності, зобов`язані забезпечувати на своїх веб-сайтах (у разі їх відсутності – на веб-сайтах своїх засновників) відкритий доступ до річних звітів про діяльність закладу освіти.
В свою чергу, частина четверта цієї ж статті визначає правило, за яким інформація та документи, передбачені частинами другою і третьою цієї статті, якщо вони не віднесені до категорії інформації з обмеженим доступом, розміщуються для відкритого доступу не пізніше ніж через десять робочих днів з дня їх затвердження чи внесення змін до них, якщо інше не визначено законом.
З урахуванням вищенаведених положень закону, до посадових обов`язків ОСОБА_1 як керівника закладу передвищої освіти належить оприлюднення щорічного звіту про реалізацію стратегії розвитку такого закладу, яке з урахуванням вимог частини четвертої статті 30 «Про вищу освіту» повинно бути здійснено не пізніше ніж через десять робочих днів з дня його затвердження.
У цій частині колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень Закону України «Про фахову передвищу освіту» та Статуту Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій затвердження стратегії розвитку закладу не належить до повноважень директора, на відміну від обов`язку щодо розроблення такого звіту, його оприлюднення та виконання.
Тобто обов`язковою умовою встановлення законності притягнення ОСОБА_1 згідно з наказом від 20 січня 2025 № 23 є встановлення дати затвердження стратегії розвитку закладу за відповідний період, з яким закон пов`язує початок перебігу десятиденного строку для його оприлюднення.
Так з інформації розміщеної на офіційному веб-сайті Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій за посиланням: https://chkbht.cv.ua/collegeactivity/6523d4b0f71c46913595e30d, апеляційним судом встановлено, що:
– звіт в. о. директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій ОСОБА_1 про реалізацію стратегії розвитку закладу освіти за період з 01 січня по 31 грудня 2022 року, затверджений Загальними зборами трудового колективу Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій протоколом від 19 січня 2023 року № 1;
– звіт в. о. директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій ОСОБА_1 про реалізацію стратегії розвитку закладу освіти за період з 01 січня по 31 грудня 2023 року, затверджений Загальними зборами трудового колективу Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій протоколом від 18 січня 2024 року № 1;
– звіт в. о. директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій ОСОБА_1 про реалізацію стратегії розвитку закладу освіти за період з 01 січня по 31 грудня 2024 року, затверджений Загальними зборами трудового колективу Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій протоколом від 16 січня 2025 року № 1.
За встановлених обставин останнім днем оприлюднення: 1) звіту про реалізацію стратегії розвитку закладу освіти за період з 01 січня по 31 грудня 2022 року було – 02 лютого 2023 року; 2) звіту про реалізацію стратегії розвитку закладу освіти за період з 01 січня по 31 грудня 2023 року – 31 січня 2024 року; 3) звіту про реалізацію стратегії розвитку закладу освіти за період з 01 січня по 31 грудня 2024 року – 30 січня 2025 року.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи доповідної записки від 16 січня 2025 року № 35/57 начальника відділу координації діяльності закладів фахової передвищої, вищої освіти і науки Тихохід Я., станом на дату складення цієї записки на веб-сайті Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій відповідні звіти за період 2022-2024 роки були відсутні.
ОСОБА_1 у ході розгляду справи обставини, викладені у доповідній записці від 16 січня 2025 року № 35/57, не спростовувала.
Разом з цим, оскільки дисциплінарне стягнення за неоприлюднення звіту за 2024 рік застосовано до позивачки 20 січня 2025 року, тобто у період коли з дня затвердження звіту (16 січня 2025 року) не сплив десятиденний строк з урахуванням робочих днів, який закінчувався 30 січня 2025 року, відповідне дисциплінарне стягнення накладено незаконно.
В свою чергу, що стосується притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за неоприлюднення звітів за 2022 і 2023 роки, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі статтею 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність згідно із статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищими у порядку підлеглості щодо органів, зазначених у частині першій цієї статті.
Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (частина третя статті 149 КЗпП України).
Складовими дисциплінарного проступку є: дії (бездіяльність) працівника; невиконання або неналежне виконання покладених на нього трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинно-наслідкового зв`язку між його діями (бездіяльністю) та невиконанням або неналежним виконанням покладених на нього трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає можливість оцінки дій працівника як дисциплінарного проступку.
Дисциплінарне стягнення накладене правомірно лише в тому випадку, якщо працівник порушив обов`язки, які є складовими його трудових функцій, а не обов`язків, які покладені на іншого працівника.
Місячний строк для накладення дисциплінарного стягнення необхідно відраховувати з дня виявлення проступку. Днем виявлення проступку, з якого починається сплив місячного строку, вважається день, коли керівнику стало відомо про вчинений проступок.
Разом з тим, відповідно до частини другої статті 148 КЗпП України після закінчення шестимісячного строку власник позбавляється права застосовувати дисциплінарне стягнення, оскільки такий строк є обмежувальним.
За своєю природою неоприлюднення керівником щорічного звіту про реалізацію стратегії розвитку закладу фахової передвищої освіти не може вважатися триваючим порушенням, оскільки безпосередньо пов`язується із фактом невиконання такого обов`язку у визначений законом строк, а тому у цьому випадку застосовною є норма частини другої статті 148 КЗпП України.
Протилежне тлумачення, зокрема щодо можливості роботодавця та/або органу наділеного дисциплінарною владою по відношенню до працівника застосовувати заходи дисциплінарного впливу без обмеження будь-яким строком, призводило б до порушення гарантій стабільності трудових відносин, на що звернув увагу Верховний Суд у постанові від 03 червня 2020 року у справі № 378/186/17 (провадження № 61-9997св18).
З урахуванням наведеного граничний шестимісячний строк, у межах якого відповідач мав право застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення за неоприлюднення звіту про реалізацію стратегії розвитку закладу освіти за 2022 рік сплив 02 серпня 2023 року, а звіту за 2023 рік – 31 липня 2024 року.
За таких обставин застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення до Божик згідно з наказом від 20 січня 2025 № 23 за неоприлюднення звіту про реалізацію стратегії розвитку закладу освіти за 2022 і 2023 роки є незаконним.
У цій частині суд першої інстанції хоча й помилився щодо підстав для задоволення позову про визнання незаконним наказу від 20 січня 2025 № 23, проте це не вплинуло на правильність вирішення цієї позовної вимоги.
Щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині не встановлення позивачці надбавки за складність та напруженість у роботі (інтенсивність) з січня 2025 року в розмірі 50% посадового окладу та зобов`язання встановити таку надбавку з січня 2025 року
Відмовляючи у задоволенні цієї позовної вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що вирішення питання про призначення та виплату керівникам підвідомчих закладів та установ, які фінансуються з обласного бюджету, надбавок за складність та напруженість у роботі (інтенсивність), є виключною компетенцією органу вищого рівня, яке приймається у межах наявних коштів на оплату праці.
Отже, вирішення судом цієї вимоги буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Як на підставу незаконності рішення у цій частині ОСОБА_1 посилалася на те, що надбавка за складність та напруженість у роботі (за інтенсивність праці) не є заохоченням, а є складовою частиною її посадового окладу.
Протягом всього періоду роботи на займаній посаді позивачкою отримувалася відповідна надбавка, а її отримання не ставиться у залежність від притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 94 КЗпП України заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Згідно із частинами другою, третьою статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а в разі його відсутності – з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.
До структури заробітної плати входять: основна заробітна плата – винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна – винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (стаття 2 Закону України «Про оплату праці»).
Підпунктом 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» (далі – Постанова № 1298) установлено надбавки працівникам у розмірі до 50 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати, тарифної ставки) за складність, напруженість у роботі. Граничний розмір зазначеної надбавки для одного працівника не повинен перевищувати 50 % посадового окладу.
Відповідно до підпункту «а» підпункту 2 пункту 4 наказу Міністерства освіти і науки від 26 вересня 2005 року № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» (далі – Наказ № 557) установлено надбавки працівникам у розмірі до 50% посадового окладу (ставки заробітної плати, тарифної ставки): за високі досягнення у праці; за виконання особливо важливої роботи (на строк її виконання); за складність, напруженість у роботі.
Граничний розмір зазначених надбавок для одного працівника не повинен перевищувати 50 % посадового окладу. У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначені надбавки скасовуються або зменшуються.
Відповідно до абзацу другого підпункту 5 пункту 4 Наказу № 557 преміювання керівників закладів, установ освіти та наукових установ, установлення їм надбавок і доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюються за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці.
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці (МОП) «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Відрахування з заробітної плати дозволяється робити лише за умов та в межах, продиктованих національним законодавством або визначених у колективному договорі чи в рішенні арбітражного органу. Працівників треба поставити до відома таким способом, який компетентна влада визнає за найдоцільніший, про умови й межі, в яких такі відрахування можуть провадитися (стаття 8 Конвенції МОП № 95).
Якщо є потреба, то має бути вжито ефективних заходів, щоб у зручний і легко зрозумілий спосіб інформувати працівників: a) про умови нарахування належної їм заробітної плати до того, як вони стануть на роботу, і щоразу, коли ці умови змінюватимуться; b) під час кожної виплати – про складові елементи заробітної плати за кожен період, такою мірою, якою ці елементи можуть змінюватися (стаття 14 Конвенції МОП № 95).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 522/145/17, вказано, що «умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються і виплачуються у межах фонду оплати праці з урахуванням результатів фінансово-господарської діяльності компанії, рішення про її встановлення (скасування, зменшення розміру) приймає керівник залежно від наявності коштів (стаття 97 КЗпП України), тобто відповідач діяв згідно з умовами колективного договору та відповідно до умов, передбачених трудовим законодавством, у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє доводи скарги з цього приводу».
Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 127/14573/18, дійшов висновку, що «частина четверта статті 97 КЗпП України, яка забороняє власникові приймати одностороннє рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені у відповідному порядку, не стосується випадків, коли власник застосовує встановлені на підприємстві відповідно до законодавства умови оплати праці. Прийняття керівником підприємства в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру надбавки, позбавлення працівників надбавок повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці. При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок та доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування».
Системний аналіз положень Постанови № 1298 та Наказу № 557 дає підстави для висновку, що надбавка позивачці за складність, напруженість у роботі встановлена цими нормативно-правовими актами, а до повноважень відповідача належить визначення розміру такої надбавки, а також право її скасування або зменшення її розміру у визначених випадках.
З урахуванням наведеного помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що встановлення відповідної надбавки є дискреційними повноваженнями відповідача.
У цій частині колегія суддів зазначає, що дискреція – це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.
У спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями щодо визначення розміру надбавки її скасування або ж зменшення розміру такої надбавки.
За обставин цієї справи наказ про скасування ОСОБА_1 надбавки за складність та напруженість у роботі або ж зменшення її розміру відповідачем не видавався. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.
Також як вбачається зі змісту цієї постанови апеляційний суд прийшов до висновку про незаконність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності згідно з наказами від 17 січня 2025 року № 18 та від 20 січня 2025 № 23.
В зв`язку з наведеним знайшли підтвердження доводи позивачки про порушення її прав.
Разом з цим колегія суддів звертає увагу на те, що спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).
Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20 червня 2023 року в справі № 554/10517/16-ц (пункт 7.47), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Пред`являючи позов у цій частині, ОСОБА_1 не врахувала, що спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. 
Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування. 
Позивачка заявила вимогу про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині не встановлення їй надбавки за складність та напруженість у роботі (інтенсивність) з січня 2025 року в розмірі 50% посадового окладу та зобов`язання встановити таку надбавку з січня 2025 року. Однак не врахувала, що така надбавка встановлена їй згідно з положеннями Постанови № 1298 та Наказу № 557.
Разом з тим, за умови пред`явлення у справі належних вимог про стягнення вказаних недоотриманих виплат за той же період, непотрібно одночасно заявляти по суті аналогічні вимоги, сформульовані як вимоги зобов`язального характеру. 
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові 28 січня 2026 року у справі № 466/9407/17 (провадження № 61-13868св24).
Тому у задоволенні цієї вимоги суду першої інстанції належало відмовити з підстав обрання позивачкою неналежного способу захисту, в зв`язку з чим підлягає зміна мотивувальної частина рішення.
Щодо оскарження ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу
Вирішуючи питання розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені до відшкодування ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 37 500 гривень є завищеними із врахуванням характеру виконаної роботи, принципу співмірності та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи.
Оцінюючи співмірність, реальність та пропорційність судових витрат, які просить стягнути сторона позивача, а також те, що зазначена категорія справ є справою незначної складності та по них є стала судова практика, що в свою чергу не потребувало додаткових зусиль та знань, а також враховуючи об`єм виконаних адвокатом робіт та витрачений час на участь в судових засіданнях, суд дійшов висновку, що об`єктивний розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає розподілу, в даній справі становить 12 000 гривень.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (пункти 1, 4 частини першої статті 133 ЦПК України).
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд у постановах від 02 жовтня 2019 року у справі 
№ 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження N 61-6486св19) зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг.
Велика Палата Верховного Суду вже зазначала про те, що під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року («East/West Alliance Limited v. Ukraine», заява № 19336/04, § 268)).
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
– має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);
– з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року N 922/1964/21, а також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у справі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у справі № 910/11903/23, від 25 січня 2025 року у справі № 369/849/18).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Позивачка просила здійснити розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді першої інстанції, а саме стягнути із відповідача на свою користь судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 37 500 гривень.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачка надала копію договору про надання правничої допомоги від 05 лютого 2025 року та додаткову угоду до нього (том 2, а. с. 139, 140), а також акти прийому-передачі виконаних робіт (том 2, а. с. 141-144, 155-157, 183-185, 191-193).
У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:
«… не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення – визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права».
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) виснувала, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Колегія суддів наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Зокрема зважаючи на конкретні обставини справи колегія суддів зауважує, законодавець визначив трудові спори такими, що можуть розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 19 ЦПК України), яке в тому числі призначене для розгляду малозначних справ.
Фактично спір у цій справі стосувався оскарження двох наказів відповідача про накладення на позивачку дисциплінарного стягнення у виді догани та визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не встановлення надбавки та зобов`язання встановити таку надбавку.
В даному випадку подача сторонами значної кількості письмових доказів та пояснень по суті спору безумовно не свідчить про необхідність здійснення таких дій і як наслідок про розумний характер понесених стороною витрат.
Колегія суддів також враховує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17).
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що виходячи з критеріїв розумності, співмірності, реальності та пропорційності судових витрат та обставин даної справи, судові витрати на правничу допомогу, які понесла позивачка, і які підлягали розподілу за наслідками розгляду справи у суді першої інстанції, підлягали зменшенню до 12 000 гривень.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 01 грудня 2025 року в частині відмови у визнанні незаконним та скасування наказу від 17 січня 2025 року про оголошення догани ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення цієї вимоги
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні протиправною бездіяльності Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА щодо не встановлення ОСОБА_1 надбавки за складність та напруженість у роботі (інтенсивність) з січня 2025 року в розмірі 50% посадового окладу та зобов`язання вчинити відповідні дії, частково ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому слід змінити його мотивувальну частину, виклавши її в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Предметом позову у справі є три вимоги немайнового характеру: 1) скасування наказу відповідача про оголошення догани від 17 січня 2025 року № 18; 2) скасування наказу відповідача про оголошення догани від 20 січня 2025 № 23; 3) визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невстановлення надбавки та зобов`язання встановити таку надбавку.
За подання позову у цій справі підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3 633 гривні 60 копійок (3 028,00 х 0,4 х 3).
Проте позивачкою сплачено судовий збір у сумі 2 422 гривень 40 копійок за позовними вимогами про скасування наказів про оголошення доган.
Також за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 недоплачено судовий збір у сумі 1 816 гривень 80.
В зв`язку з чим недоплачений ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3 028 підлягає стягненню в дохід держави (1 211,20 + 1 816, 80).
Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови позов ОСОБА_1 задоволено частково на 66,67% (100% / 3 х 2).
З урахуванням вищевикладеного, за наслідками перегляду справи у суді апеляційної інстанції з Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 4 845 гривень 04 копійки (3 633,6 + 3 633,6) х 66,67%.
Згідно з пунктом третім частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що судові витрати на правничу допомогу, які понесла ОСОБА_1 , і які підлягали розподілу за наслідками розгляду справи у суді першої інстанції, підлягають зменшенню до 12 000 гривень.
З урахуванням наведеного пропорційно до задоволених позовних вимог з Департаменту освіти і науки Чернівецької ОВА на користь ОСОБА_1 слід стягнути 8 000 гривень 40 копійок в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції (12 000 х 66,67%).
Керуючись ст. ст. 362, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 01 грудня 2025 року в частині відмови у визнанні незаконним та скасування наказу від 17 січня 2025 року про оголошення догани скасувати та ухвалити нове рішення.
Визнати незаконним та скасувати наказ Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) від 17 січня 2025 року № 18 «Про оголошення догани виконувачці обов`язків директора Чернівецького фахового коледжу бізнесу та харчових технологій ОСОБА_5 ».
Змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 01 грудня 2025 року про відмову у визнанні протиправною бездіяльності Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) щодо не встановлення ОСОБА_1 надбавки за складність та напруженість у роботі (інтенсивність) з січня 2025 року в розмірі 50% посадового окладу та зобов`язання вчинити відповідні дії, виклавши її в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави недоплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір у сумі 3 028 гривень.
Стягнути з Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 4 845 гривень 04 копійки.
Стягнути з Департаменту освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) на користь ОСОБА_1 8 000 гривень 40 копійок в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 30 березня 2026 року.

Суддя-доповідач      Олександр ОДИНАК

Судді:       Наталія ВИСОЧАНСЬКА

Мирослава КУЛЯНДА