11.03.26
22-ц/812/696/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року м. Миколаїв 

справа №490/4337/21
провадження №22-ц/812/696/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Коростієнко Н. С.,
за участі:
представника стягувача – Бондар Ю. О.,
представника боржника – Ільїна О. В.,
представника Центрального ВДВС м. Миколаєва – Паралєвої С. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2026 року, постановлену під головуванням судді Саламатіна О. В. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заявлених вимог

У листопаді 2025 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі – Центральний ВДВС м. Миколаєва) та зобов`язання вчинити певні дії, у якій просила: 1) визнати неправомірною бездіяльність начальника Центрального ВДВС м. Миколаєва Кюкало Ю. М., яка полягає у невинесенні постанови про виправлення помилок та порушень, допущених при проведенні розрахунків розміру заборгованості зі сплати аліментів, нескасуванні постанови державного виконавця від 30.06.2025 про скасування заходів примусового виконання судового наказу №490/4337/21, незабезпеченні правильного та повноцінного виконання вказаного судового наказу в рамках виконавчого провадження №77154465; 2) зобов`язати начальника Центрального ВДВС м. Миколаєва Кюкало Ю. М. здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №77154465 за період з грудня 2021 року по жовтень 2025 року та включити до розрахунку заборгованості усі суми грошового забезпечення боржника ОСОБА_1 , зокрема, виплати, пов`язані з дією воєнного стану та інші додаткові виплати, та виправити помилки, допущені під час проведення розрахунку, про що винести відповідну постанову; 3) зобов`язати начальника Центрального ВДВС м. Миколаєва Кюкало Ю. М. винести постанову, якою скасувати постанову старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаєва Сергієнко Т. М. про скасування заходів примусового виконання від 30.06.2025; 4) зобов`язати начальника Центрального ВДВС м. Миколаєва Кюкало Ю. М. винести постанову, якою зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому чинним законодавством, а саме, здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №77154465 за період з грудня 2021 року по жовтень 2025 року, включивши до нього усі суми грошового забезпечення боржника ОСОБА_1 , зокрема, виплати, пов`язані з дією воєнного стану та інші додаткові виплати, включені до грошового забезпечення (доходів) боржника ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи скаргу, заявниця вказувала, що на виконанні Центрального ВДВС м. Миколаєва перебуває виконавче провадження №77154465 з примусового виконання судового наказу №490/4337/21, виданого 03 лютого 2025 року Центральним районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Здійснюючи виконання вказаного судового наказу, державні виконавці Центрального ВДВС м. Миколаєва Сергієнко Т. М. та ОСОБА_6 не врахували всі складові доходу боржника при визначенні розміру аліментів та дійшли до помилкового висновку про суму аліментів, яка підлягала виплаті стягувачу. Це призвело до скасування заходів примусового виконання судового рішення через, на думку державного виконавця, погашення суми боргу у повному обсязі. 
У зв`язку з вказаними діями державних виконавців заявниця звернулася до начальника Центрального ВДВС м. Миколаєва зі скаргою.
31 жовтня 2025 року вона отримала постанову про результати перевірки діяльності державних виконавців. Відповідно до даної постанови начальником Центрального ВДВС м. Миколаєва був виявлений ряд порушень допущених державними виконавцями під час виконання судового наказу №490/4337/21. Вказано, що державним виконавцем ОСОБА_6 проведено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів та включено до такого розрахунку суми додаткової винагороди, отриманої боржником відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», однак виключно за період, починаючи з 11 листопада 2022 року. Разом з тим, вказаний вид додаткової винагороди, яку отримував боржник, протягом періоду з 07 червня 2021 року до 10 жовтня 2022 року до розрахунку не включено.
Крім цього, начальником Центрального ВДВС м.Миколаєва Кюкало Ю. М., як і державними виконавцями, не взято до уваги дані довідки з місця роботи боржника щодо розмірів доходів, зокрема, до розрахунку суми заборгованості не включено й іншу додаткову виплату, яка є складовою доходу боржника. За період з грудня 2021 року по березень 2025 року до доходів боржника входить додаткова виплата у загальному розмірі 385 810,88 грн, з яких сума аліментів за вирахуванням сум податків та зборів – 77 644,44 грн. Проте дані додаткові виплати до розрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів не включено, чим зменшено базу нарахування сум аліментів і відповідно суму заборгованості ОСОБА_1 . 
Також, до розрахунку суми заборгованості за червень 2021 року взято іншу суму доходу, аніж вказана в довідці УСБУ в Миколаївській області, внаслідок чого не донараховано суму аліментів у розмірі 912,7 грн. 
Загалом сума заборгованості зі сплати аліментів боржником зменшена на суму 126 076,70 грн.
За такого, на думку заявниці, начальник Центрального ВДВС м. Миколаєва Кюкало Ю. М. допустив протиправну бездіяльність та не забезпечив правильне та повноцінне виконання судового наказу №490/4337/21 в рамках виконавчого провадження №77154465 шляхом скасування постанови державного виконавця та виправлення арифметичних помилок.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2026 року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
Зобов`язано старшого державного виконавця Копієвську М. В. здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №77154465 за період з грудня 2021 року по жовтень 2025 року з урахуванням суми додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, виплаченої боржнику ОСОБА_7 , починаючи з березня 2022 року.
В іншій частині скаргу залишено без задоволення.
Ухвалюючи таке судове рішення, суд першої інстанції виходив з необхідності врахування при визначенні розміру аліментів додаткових виплат, які нараховувались та виплачувались боржнику по аліментам відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». 
Суд вказав, що при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, обмежений повноваженнями встановленими статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» та не наділяється правом здійснювати виконавчі дії, в тому числі і здійснювати розрахунок заборгованості, а з урахуванням що виконавче провадження №77154465 перебуває в провадженні конкретного державного виконавця, розрахунок заборгованості має здійснюватися саме державний виконавець, в провадженні якого перебуває відповідне виконавче провадження.
Таким чином, реалізовуючи надані йому права щодо здійснення контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень у ВП №77154465 начальник Центрального ВДВС м.Миколаєва Кюкало Ю.М., встановивши, що виконавцем при здійсненні заходів виконавчого провадження було допущено порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» на підставі статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» постановою про результати перевірки законності виконавчого провадження №77154465 від 30.10.2025 року визнав дії державних виконавців Сергієнко Т. М. та Копієвської М. В. такими, що вчинені з порушеннями вимог Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язав головного державного виконавця Ткаченко М. П. провести виконавчі дії у виконавчому провадженні №77154465 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» в строк до 14.11.2025.
При цьому, на момент винесення постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 30.10.2025 року у ВП №77154465 не було даних щодо наявності існуючої заборгованості боржника ОСОБА_1 , та наявність такої могла бути встановлена державним виконавцем Ткаченком М. П. за наслідками виконання постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 30.10.2025 року, а за такого станом на час винесення начальником Центрального ВДВС м.Миколаєва Кюкало Ю. М. постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 30.10.2025 були відсутні підстави для скасування постанови старшого державного виконавця Центрального ВДВС м.Миколаєва Сергієнко Т. М. про скасування заходів примусового виконання від 30.06.2025.
Натомість, вказане вище, не спростовує обов`язку виконавця, після здійснення розрахунку заборгованості (у разі встановлення наявності заборгованості у боржника у ВП №77154465) вжити відповідні дії в межах повноважень (заходи примусового виконання), направлені на стягнення такої з боржника.
З урахуванням наведеного, суд вважав, що відсутні підстави для визнання неправомірною бездіяльність начальника Центрального ВДВС м.Миколаєва ОСОБА_8 та зобов`язання його вчинити певні дії, а тому в цій частині залишив скаргу без задоволення.
При цьому, суд погодився з аргументами боржника щодо відсутності правових підстав для включення до розрахунку заборгованості за аліментами матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення та одноразових виплат, оскільки такі не мають постійного характеру та не належать до видів доходів, з яких проводиться стягнення аліментів. За такого він відмовив в частині вимог скарги щодо включення до розрахунку заборгованості інших додаткових виплат, включених до грошового забезпечення (доходів) боржника ОСОБА_1 .
Щодо строків звернення до суду зі скаргою суд зазначив, що бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку оскарження автоматично відкладається, а тому підстави для залишення скарги без розгляду у зв`язку з пропуском скаржником десятиденного строку на оскарження дій, бездіяльності державного виконавця, відсутні, що узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 25 березня 2020 року у справі №175/3995/17, а тому відсутні підстави для залишення скарги без розгляду.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на помилковість судового рішення, просив ухвалу суду скасувати, а скаргу залишити без розгляду. Також просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн.
Апелянт зазначав, що суд першої інстанції при постановленні ухвали, не врахував пропуск ОСОБА_3 строку на звернення із такою скаргою. 
Оскільки скаржником фактично оскаржується правильність розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з грудня 2021 року по жовтень 2025 року, то, виходячи з положень ст.449 ЦПК України, суд повинен з`ясувати, коли скаржник дізнався про проведений розрахунок, правильність якого він заперечує.
Стягувач та її представник дізналися про проведений розрахунок 15 травня 2025 року, після цього у червні та липні 2025 року отримали наступні розрахунки заборгованості зі сплати аліментів.
Водночас жоден з розрахунків заборгованості у встановлений десятиденний строк, передбачений ст.449 ЦПК України та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», оскаржений не був. Отже, на думку боржника, право на оскарження відповідних дій і рішень державного виконавця було втрачено у зв`язку з закінченням процесуального строку.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_3 через представника ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, стягнути з ОСОБА_1 на її користь витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 30 000 грн.
Стягувачка вказувала, що не пропустила 10-денний строк звернення зі скаргою до суду на бездіяльність начальника Центрального ВДВС м.Миколаєва, оскільки після отримання нею 31 жовтня 2025 року постанови начальника Центрального ВДВС м.Миколаєва за наслідками її скарги від 17.10.2025 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність вказаного начальника ВДВС 10 листопада 2025 року.

Фактичні обставини справи

15 червня 2021 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 07 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаєва Сергієнко Т. М. від 10 лютого 2025 року відкрито виконавче провадження №77154465 щодо виконання вказаного вище судового наказу. 
28 березня 2025 року старшим державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаєва Сергієнко Т. М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, у якій вказано, що загальна сума заборгованості за виконавчим провадженням становить 669 866,49 грн. 
Відповідно до довідок про доходи ОСОБА_1 , військовослужбовця Управління Служби безпеки України в Миколаївській області, його дохід складається з грошового забезпечення, додаткової винагороди на підставі ПКМУ №168 від 28.02.2022, разових виплат (матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань), одноразових виплат, які не мають постійного характеру (одноразові преміювання).
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, здійсненим старшим державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаєва Сергієнко Т. М. станом на 30 червня 2025 року, ОСОБА_1 не мав заборгованості зі сплати аліментів.
30 червня 2025 року вказаний державний виконавець виніс постанову про скасування заходів примусового виконання, оскільки ОСОБА_1 була погашена заборгованість за аліментами.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненим головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаєва Ткаченко М. П. станом на 30 вересня 2025 року, ОСОБА_1 мав заборгованості зі сплати аліментів у сумі 5107,00 грн.
17 жовтня 2025 року ОСОБА_3 звернулася до начальника Центрального ВДВС м. Миколаєва Кюкало Ю. М. зі скаргою на дії та рішення державних виконавців, у якій вона вказувала, що на її думку, державні виконавці припустилися помилок при проведенні розрахунків розміру заборгованості за аліментами.
30 жовтня 2025 року начальник Центрального ВДВС м. Миколаєва Кюкало Ю. М. виніс постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження, у якій вказав, що дії державного виконавця Сергієнко Т. М. вчинені з порушенням вимог частини 1, пункту 1 частини 2 статті 18, частини 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», абзацу 2 пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, а дії державного виконавця Копієвської М. В. є такими, що вчинені з порушеннями вимог частини 1, пункту 1 частини 2 статті 18, частини 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження». Зобов`язано головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаєва Ткаченка М. П. провести виконавчі дії у виконавчому провадженні №77154465 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» в строк до 14 листопада 2025 року.
Вказану постанову стягувачка ОСОБА_3 отримала 31 жовтня 2025 року, про що свідчить скріншот електронної пошти. 

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 1-1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню судові накази.
Порядок стягнення аліментів передбачений у статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи – підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи – підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів. Після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів. Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз`яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець, серед іншого, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до вимог статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі.
Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Стаття 449 ЦПК України передбачає, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.
У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.
Дотримання строку звернення скаржника зі скаргою є однією з умов реалізації права на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця під час виконання судового рішення, а у разі пропуску такого строку заявник не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про його поновлення з наведенням поважності причин для його поновлення.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі №175/3995/17-ц вказав, що «триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом. Таким чином, бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається».
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_3 , суд першої інстанції вважав, що є необхідним зобов`язати старшого державного виконавця Копієвську М. В. здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №77154465 за період з грудня 2021 року по жовтень 2025 року з урахуванням суми додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, виплаченої боржнику ОСОБА_7 , починаючи з березня 2022 року. Суд першої інстанції виходив з необхідності врахування при визначенні розміру аліментів додаткових виплат, які нараховувались та виплачувались боржнику по аліментам відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України.
Щодо строків звернення до суду зі скаргою суд зазначив, що бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку оскарження автоматично відкладається, а тому підстави для залишення скарги без розгляду у зв`язку з пропуском скаржницею десятиденного строку на оскарження дій, бездіяльності державного виконавця, відсутні.
Апелянт ОСОБА_1 вважав помилковим висновок суду про відсутність підстав для залишення скарги ОСОБА_3 без розгляду. Він вважав, що вона пропустила строк на звернення із скаргою, який повинен був відраховуватися від дати отримання розрахунків заборгованості за аліментами, оскільки вона фактично оскаржує правильність таких розрахунків. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для залишення скарги ОСОБА_3 без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що стягувачка оскаржує саме бездіяльність начальника Центрального ВДВС м. Миколаєва Кюкало Ю. М. у вигляді невинесення постанови про виправлення помилок та порушень, допущених при проведенні розрахунків розміру заборгованості зі сплати аліментів, нескасування постанови державного виконавця від 30.06.2025 про скасування заходів примусового виконання судового наказу №490/4337/21, незабезпечення правильного та повноцінного виконання судового наказу в рамках виконавчого провадження №77154465, а тому викладений судом висновок відповідає обставинам справи, вимогам законодавства та правовим висновкам Верховного Суду.
До того ж, отримавши 31 жовтня 2025 року постанову начальника Центрального ВДВС м. Миколаєва Кюкало Ю. М., яка була винесена за наслідками розгляду її скарги, ОСОБА_3 у встановлений законодавством 10-денний строк звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність вказаного начальника ВДВС. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає, бо ухвалене з дотриманням вимог законодавства.

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
03 березня 2026 року до суду апеляційної інстанції представником стягувачки було надіслано відзив на апеляційну скаргу, у якому містилося клопотання про стягнення з боржника на її користь витрат на професійну правничу допомогу, яка була надана їй в суді апеляційної інстанції, на суму 30 000 грн, яка полягала у написанні та поданні відзиву на апеляційну скаргу – 14 500 грн, участі у судовому засіданні – 15 000 грн, друці документів, надісланні поштових відправлень – 500 грн. 
На підтвердження понесених витрат заявницею було надано: договір про надання правничої допомоги №24-21 від 16 липня 2024 року, акт приймання – передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 16 липня 2024 року, довідку про сплату адвокату 30 000 грн. 
Представник боржника ОСОБА_1 заперечував у стягненні вказаного розміру судових витрат через його неспівмірність складності справи та наданим послугам. Він вказував, що розмір витрат підлягає зменшенню до 1000 грн.
Враховуючи, що апеляційний суд відмовив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , то наявні підстави для відшкодування ним заявниці понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції. 
Аналізуючи складений представником заявниці відзив на апеляційну скаргу на предмет складності його написання, обсяг та час, витрачений для його складання, обсяг виконаних робіт згідно з актом приймання-передачі наданих послуг, колегія суддів вважає, що сплачений заявницею розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції не є співмірним зі складністю справи та часом витраченим адвокатом для виконання робіт (надання послуг). 
На думку колегії суддів, співмірним зі складністю справи та часом витраченим адвокатом для виконання робіт (надання послуг) є розмір витрат у сумі 2000 грн.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2026 року – без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 2000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова 

Повне судове рішення складено 16 березня 2026 року.