ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 908/2417/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Картере В.І.,

за участю секретаря судового засідання Сулім А. В.,

за участю представників: 
ГУ ДПС у Запорізькій області - Болобана Д.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області 
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.01.2026
та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 14.08.2025
у справі № 908/2417/25
за заявою Головного управління ДПС у Запорізькій області Державної податкової служби України,
заінтересовані особи:
- Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"
- Дочірнє підприємство "Центр реабілітації "Надія"
про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Запорізької області на стадії ліквідаційної процедури перебуває справа № 908/537/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Центр реабілітації "Надія".

У межах цієї справи Головне управління ДПС у Запорізькій області (далі - ГУ ДПС у Запорізькій області, Управління) звернулося до Господарського суду Запорізької області із заявою про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю.

Заява мотивована необхідність проведення позапланової перевірки своєчасності, достовірності та повноти нарахування податків і зборів, а також дотримання вимог валютного та податкового законодавства платником податків - Дочірнім підприємством "Центр реабілітації "Надія".

При поданні заяви Управління зверталося с посиланням на положення Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Цивільного процесуального кодексу України, які регламентують порядок розгляду заяв окремого провадження.

Короткий зміст ухвали та постанови судів першої та апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.08.2025, яка залишена без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.01.2026, відмовлено у відкритті провадження у справі №908/2417/25 за заявою Головного управління ДПС у Запорізькій області, заінтересовані особи: Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк"; Дочірнє підприємство "Центр реабілітації "Надія", про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю.

Судові рішення мотивовані тим, що правовідносини у справі стосуються розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, відповідно до положень Закону України "Про банки і банківську діяльність" та глави 12 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України, якою врегульовано порядок розгляду судами таких заяв, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі положень статті 175 ГПК України. 

Дослідивши зміст заяви Управління суди дійшли висновку, що заявлені вимоги не підлягають вартісній оцінці та є немайновими, а результати їх розгляду не вплинуть на розмір або обсяг ліквідаційної маси боржника, боржник не є стороною цього спору, а його предметом є розкриття банком інформації, а не захист чи реалізація майнових прав боржника, тому на них не поширюються положення статті 7 КУзПБ.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

Управління звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 14.08.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.01.2026, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження зазначає обставини, визначені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, вказує, що судами не було з`ясовано в повному обсязі фактичні обставини справи, порушено норми процесуального та матеріального права, зокрема статті 7 КУзПБ, не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.11.2021 у справі №908/1468/21.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 

Інші учасники справи відзиви на касаційну скаргу в установлений судом термін не надали. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Переглянувши оскаржувані у справі постанову та ухвалу, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд виходить з такого.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, контролюючий орган у цій справі звернувся до господарського суду з заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю стосовно особи, яка перебуває в процедурі ліквідації у справі про банкрутство.

Метою такого звернення Управління зазначило необхідність проведення податковою службою позапланової перевірки щодо своєчасності та повноти нарахування податків і дотримання валютного та податкового законодавства.

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України.

Пунктом 2 частини першої статті 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, за рішенням суду. 

Цивільний процесуальний кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Так, частина друга статті 19 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункт 11 частини другої статті 293 ЦПК України розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб здійснюється в порядку окремого провадження. 

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (частина четверта статті 294 ЦПК України).

Визначаючи характер спірних правовідносин у цій справі суди попередніх інстанцій вірно зазначили, що вони стосуються розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, відповідно до положень Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Цивільного процесуального кодексу України, зокрема, глави 12 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України, якою врегульовано порядок розгляду судами таких заяв. Таким чином, розгляд таких заяв за загальним правилом, розглядається в порядку цивільного судочинства.

За змістом статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Наведена норма процесуального права підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18).

Встановивши, що у даному випадку на розгляд до господарського суду надійшла заява про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, яка підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства в порядку окремого провадження, тобто непідвідомчість спору господарському суду, суди відмовити у відкритті провадження за даною заявою на підставі статті 175 ГПК України, роз`яснивши заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Колегія суддів, надаючи оцінку доводам скаржника про неправильне застосування положень статті 7 КУзБ щодо принципу концентрації спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про банкрутство, зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 7 КУзПБ, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, господарським судом розглядаються справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

У постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 27.06.2023 у справі №911/4706/15(911/1626/21) зазначено, що стаття 7 КУзПБ по суті є спеціальною у відносинах неплатоспроможності і розширює (коригує) правове регулювання кола питань, які відносяться як до предметної та суб`єктної юрисдикції, так і до територіальної (виключної) (статті 20, 30 ГПК України) спорів у справах про банкрутство. Це очевидно у порівнянні норми пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України з частиною другою статті 7 КУзПБ, де законодавець розширив предметну підсудність майнових спорів у справах про банкрутство від "вимоги до боржника" до "всі майнові спори, стороною в яких є боржник". Тому з набуттям чинності КУзПБ до господарської юрисдикції віднесено як позовні вимоги до боржника, так і вимоги боржника до інших осіб щодо його майна (майнових прав). Дана норма саме так, тобто відповідно до статті 7 КУзПБ, і застосовується, що відображено в численних судових актах Верховного Суду.

Мета та завдання розгляду справ позовного провадження, який охоплюється статтею 7 КУзПБ, окрім визначених загальними нормами ГПК України, полягає в тому, що вони повинні перебувати у взаємозв`язку із метою та завданнями, які закладені в основу реалізації судових процедур банкрутства та провадження у справі про банкрутство в цілому. Якщо триває ліквідаційна процедура, то питання наповнення ліквідаційної маси та з`ясування суми кредиторських вимог не може вирішуватися поза межами справи про банкрутство, оскільки є ризики порушення інтересів кредиторів через закриття провадження у справі про банкрутство до завершення вирішення відповідних спорів.

Водночас, як встановили суди у цій справі, вимоги за заявою Управління про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, не відносяться до юрисдикції господарських судів, визначеної статтею 20 ГПК України, та не містяться в переліку спорів прямо визначених як підсудних суду, який розглядає справу про банкрутство боржника, наведеному в статті 7 КУЗПБ.

Крім того заявлені Управлінням вимоги не підлягають вартісній оцінці та є немайновими, а результати їх розгляду не вплинуть на розмір або склад ліквідаційної маси боржника.

Тому відсутні підстави стверджувати, що на вимоги за заявою Управління поширюються положення статті 7 КУзПБ. 

Доводи скаржника про неврахування попередніми судами у цій справі висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 10.11.2021 у справі №908/1468/21, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки вони прийняті у справі за інших обставин.

Так, у справі № 908/1468/21 контролюючий орган звернувся до боржника у справі про банкрутство з позовом про розкриття банківської таємниці, у зв`язку з чим касаційний господарський суд з огляду на положення частини другої статті 7 КУзПБ дійшов висновку, що такий позов підлягає розгляду господарським судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Водночас, у справі, що розглядається - № 908/2417/25 Управління зверталося саме з заявою про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, с посиланням на положення ЦПК України, які регламентують порядок розгляду таких заяв в порядку окремого провадження. 

При цьому Управлінням зазначено боржника заінтересованою особою, що також відповідає вимогам частини четвертої статті 294 ЦПК України.

З огляду на викладене у цій постанові, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що викладені в касаційній скарзі доводи про порушення та неправильне застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неврахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування не знайшли свого підтвердження

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не довів неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права, як необхідної передумови для скасування ухвалених судових рішень, а відтак підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Судові витрати

Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.01.2026 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 14.08.2025 у справі №908/2417/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Огороднік 

Судді С.В. Жуков 

В.І. Картере