Справа № 126/1514/25
Провадження № 2/144/80/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2026 р. с-ще Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області у складі:
головуючої судді - Магдяк Н.І.,
за участю секретаря судових засідань - Дудник С.Р.,
представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Задорожної О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в обґрунтування якого зазначив, що з 09 квітня 2013 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . В шлюбі є син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя не склалося. Восени 2015 року ОСОБА_2 , не попередивши, поки позивач був на роботі, залишила сина в будинку та поїхала до своєї мами на Вінниччину з іншим чоловіком. З 2015 року сторони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства. 25.09.2019 року рішенням Біляївського районного суду шлюб розірвано. В 2019 році ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина. 15.04.2019 року Біляївським районним судом Одеської області було видано судовий наказ №496/1281/19. Син проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні. ОСОБА_2 відсторонилася від виконання батьківських обов`язків. Відповідач за весь час жодного разу не виявила щодо сина материнського піклування, не приймає участь у вихованні дитини. Аліменти на утримання вина добровільно не сплачує. Дитина не знає її як мати, адже вона його покинула, коли йому було лише два роки. ОСОБА_2 відсторонилася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини з 2015 року. Відповідачка за весь цей час жодного разу не виявила щодо сина материнського піклування, не приймає участі у вихованні, навчанні та утриманні, ухиляється від виховання сина, свідомо нехтує своїми обов`язками. Жодного разу навіть не цікавилась про нього. Відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. З метою захисту дитину від душевних страждань, забезпечення її інтересів, позивач звернувся до суду з заявою про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Ухвалою судді від 08.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 07.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. 
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначила, що сторони перебували в шлюбі з 09.04.2013 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_2 покинула чоловіка з дитиною восени 2015 року, з того часу перестали спілкуватись та бачитись. З того часу відповідачка жодного разу не запитала про дитину, не поцікавилась її життям, навчанням та вихованням. Шлюб між сторонами було розірвано. З відповідачки стягуються аліменти на підставі судового наказу. Вона самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Позивач звернувся до органу опіки та піклування, який вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_4 . При формуванні висновку орган опіки та піклування мав розмову з дитиною. До 2024 року місце проживання дитини не було зареєстроване, для реєстрації мати не приїжджала, а надала згоду через портал «Дія». Щодо життя дитини, то за весь час з 2015 року відповідач один раз зателефонувала до позивача, коли було примусове стягнення аліментів, в зв`язку з чим відбулась реалізації належного їй паю, і з цього приводу вона телефонувала до ОСОБА_1 . Частина заборгованості по аліментах на утримання дитини була частково погашена відповідачкою в примусовому порядку. Просить позбавити відповідача батьківських прав, що відповідатиме інтересах дитини. 
Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи засобами поштового зв`язку за останнім відомим місцем реєстрації, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, що повертались до суду з відмітками про вручення або «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позовну заяву, інші заяви та будь-які клопотання від ОСОБА_2 до суду не надходили.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, в заяві третя особа просить провести розгляд справи за відсутності представника. При ухваленні рішення просить врахувати висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Біляївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Біляївської міської ради №125 від 12 червня 2025 року. 
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, відповідно до статтей 280-282 ЦПК України, на підставі наявних доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, на яких ґрунтується позовна заява, що врегульовані нормами права та дійшов наступних висновків.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.04.2013 року.
Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25 вересня 2019 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 09.04.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського районного управління юстиції, актовий запис №63. У рішенні вказується, що під час перебування в шлюбі в сторін народився син ОСОБА_4 (а. с. 7-8). 
Згідно свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_1 від 23.08.2013 встановлено, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син ОСОБА_4 у м. Одеса, його батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 6зв.).
Згідно Витягу №2024/002694967 від 18.03.2024 з реєстру Біляївської територіальної громади ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , з 18.03.2024. Витяг сформовано на підставі заяви законного представника ОСОБА_1 (а. с. 9 зв.). 
Згідно з довідкою №06 від 25.10.2024, виданою за підписом старости села Градениці Біляївської міської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований у АДРЕСА_1 . Разом з батьком зареєстрований син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати дитини в с. Градениці не проживає з 2015 року. Батько дитини служить в ЗСУ. Дитина знаходиться на утриманні батька (а. с. 10).
Відповідно до характеристики ОСОБА_4 , 2013 року народження, учня 6 класу Граденицької гімназії, ОСОБА_4 навчається у Граденицькій гімназії з першого класу. За роки навчання зарекомендував себе як добрий учень. Володіє навчальним матеріалом на достатньому та середньому рівні навчальних досягнень. Навчався не в повну міру свої сил та можливостей, потребував контролю за навчанням. Має добру пам`ять, гарно запам`ятовує учбовий матеріал. Найбільший інтерес проявляв до уроків гуманітарного циклу та фізичної культури, з якої має високі навчальні досягнення. Цікавиться технікою. Характеризується організованістю, дотримання громадських доручень, приймає активну участь у житті класу та школи. Стабільний у своїх інтересах. Має постійних друзів, підтримує дружні стосунки з однокласниками. Батько з першого класу приділяв належну увагу вихованню сина. Цікавився його навчанням та поведінкою, відвідував класні та загальношкільні батьківські збори. На всі зауваження вчителів та класного керівника реагував адекватно та приймав належні міри впливу на поліпшення навчання дитини. Мати ОСОБА_6 до закладу жодного разу не приходила та його навчання не цікавилась (а. с. 11).
Відповідно до характеристики від 10.01.2025 № 1, наданою старостинським округом с. Градениці Біляївської міської ради Одеського району Одеської області, на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця с. Градениці Одеського району, проживає АДРЕСА_1 . В цей час служить в ЗСУ. За час проживання на території села Градениці скарг, заяв та нарікань на його поведінку від сусідів та жителів села не надходило. З сусідами та мешканцями села завжди поводиться доброзичливо, у дружніх стосунках. До складу сім`ї входить та знаходиться на його утриманні та вихованні з 2015 року син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 11зв.).
Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Біляївської міської ради 12.06.2025 №125, орган опіки та піклування Біляївської міської ради вважає: доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також у висновку зазначається, що наразі хлопчик мешкає разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 . Умови для проживання дитини створені на належному рівні, ОСОБА_5 забезпечений усім необхідним для виховання та розвитку. Батько здійснює належний догляд, піклується про його здоров`я, забезпечує усім необхідним. Згідно довідки від 16 квітня 2025 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією з 24 березня 2023 року по теперішній час. За час проживання хлопчика зі батьком, випадків неналежного виконання по вихованню та догляду за дитиною не було виявлено. Мати не зверталася ані до служби у справах дітей, ані до відділу поліції, ані до суду із заявами про перешкоджання спілкування з сином та встановлення часу та спілкування з сином та встановлення часу та способів спілкування з сином. Зі слів ОСОБА_1 стало відомо, що мати малолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , участі у вихованні, розвитку та навчанні сина не приймає, матеріально не допомагає. Останній раз ОСОБА_2 бачила сина в 2015 році. У ході розмови з малолітнім ОСОБА_7 , хлопчик повідомив, що мати йому не телефонує, не цікавиться його життям, матеріально не допомагає. 17 квітня 2025 року проведена бесіда з бабусею хлопчика, ОСОБА_8 . Громадянка ОСОБА_9 повідомила, що невістка ОСОБА_10 покинула свого сина в 2015 році та поїхала проживати до своєї матері на Вінниччину , з того часу вихованням ОСОБА_5 займається бабуся, так як ОСОБА_12 перебуває на військовій службі. (а. с. 12-13).
Згідно відповіді №1649229 від 07.08.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 07.04.2009 зареєстрована по АДРЕСА_2 (а. с. 27).
Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників, сформованої 03.07.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є боржником у виконавчому провадження №60813577, яке перебуває на виконанні у Бершадському ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ) на підставі виконавчого документа про стягнення аліментів, виданого Біляївським районним судом Одеської області (а. с. 14).
Також суду надано постанову про відкриття виконавчого провадження №60813577 від 10.12.2019 року, відкритого на підставі судового наказу №496/1281/19 від 15.04.2019 року Біляївського районного суду Одеської області, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в розмірі 1\4 частини від усіх видів заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття сином, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 , починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме 05.04.2019 року (а. с. 87).
Згідно інформації про вказане виконавче провадження, сформованої 29.04.2025 року, боржником ОСОБА_2 частково погашена заборгованість по аліментах, для чого здійснена реалізації її майна на суму 138300 грн. Так станом на 17.01.2024 з боржника підлягала сума стягнення до виконання 268288,77 грн. Станом на 01.05.2025 заборгованість зі сплати аліментів становила 101661, 73 грн., за що на неї був накладений штраф (а. с. 88-93). 
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу позбавлення батьківських прав.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Частиною першою статті 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення змісту частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 рок (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 25 грудня 2023 року у справі № 168/297/23 (провадження № 61-12782св23) зроблено висновок, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зроблено висновок, що: «позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). 
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. 
У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зроблено висновок, що: «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.
За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини».
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Зокрема, указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21).
Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Під час розгляду справи позивачем не доведено та судом не встановлено, що ОСОБА_2 систематично, незважаючи на заходи попередження, відомості про вжиття яких в матеріалах справи відсутні, продовжує злісно та свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків. Нею сплачена частина аліментів на утримання сина. В ході дослідження доказів, судом з`ясовано, що місце реєстрації дитини ОСОБА_4 в с. Градениці Одеського району Одеської області з 18.03.2024 року, про що надано витяг з реєстру територіальної громади. Про місце реєстрації дитини відповідач надала згоду через портал «Дія». 
Зі змісту висновку органу опіки та піклування, наданого суду, не вбачається, чи відповідач повідомлялась органом опіки та піклування про розгляд питання про доцільність позбавлення її материнських прав, не з`ясовувалась її позиція з цього питання. 
При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.
Крім того, у справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування чи поліції.
Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Також, позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до сина материнських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
Суд переконаний, що позбавлення батьківських прав відповідача стосовно її сина не буде сприяти захисту інтересів дитини, як і не буде стимулювати відповідача до належного виконання своїх обов`язків.
Таким чином, беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання сина і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, зважаючи на недоведеність позивачем навмисного та систематичного ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, з огляду на те, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують свої батьківські обов`язки, який у даному випадку не відповідає меті захисту інтересів дитини, тому суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.
Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи якнайкращі інтереси дітей, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Натомість суд вважає, що ОСОБА_2 слід попередити про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина ОСОБА_4 та з цією метою контроль за виконанням відповідачкою своїх батьківських обов`язків стосовно своєї дитини необхідно покласти на орган опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору позивач звільнений, надав до матеріалів справи копію посвідчення учасника УБД, тому враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та те, що в позові відмовлено, судові витрати слід віднести на рахунок держави. 
Керуючись ст. ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровану за адресою АДРЕСА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Покласти на виконавчий комітет Біляївської міської ради Одеського району Одеської області як орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . 
Третя особа: Орган опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області, адреса: вул. Незалежності, 9, м. Біляївка, Одеський район, Одеська область, код ЄДРПОУ 04527359.

Повне судове рішення буде складено та підписано 03.03.2026. 

Суддя    Н.І. Магдяк