ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року	Львів	Справа № 460/12200/24 пров. № А/857/20557/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Носа С.П., 
суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у справі №460/12200/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
суддя у І інстанції Зозуля Д.П.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення 22 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі – ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 30.09.2024 та зобов`язання призначити і виплачувати з 15.08.2024 пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
В обґрунтування позову зазначила, що має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи. Вважає, що має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. У зв`язку з цим, досягнувши 54-річного віку, позивач звернулася до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Вважає оскаржуване рішення про відмову в призначенні такої пенсії протиправним та необґрунтованим, оскільки надала пенсійному органу разом із заявою всі необхідні документи. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року адміністративний позов було задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Оскільки період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить 2 роки 9 місяців 7 днів, позивач не має права на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має статус громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_1 , виданого 30.09.1993.
15.08.2024 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
23.08.2024 пенсійним органом було прийнято рішення №172050006355 про призначення позивачу пенсії.
Проте вже 30.09.2024 ГУ ПФУ у Вінницькій області прийняло рішення №172050006355 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідної кількості проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.
Вважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-XII).
Згідно із статтею 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (стаття 11 Закону №796-ХІІ).
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 14 цього Закону особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років відносяться до категорії 3 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.
Пунктом 2 частини 2 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсійний вік зменшується на 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Таким чином, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01.01.1993.
При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Як слідує з матеріалів справи, ГУ ПФУ у Вінницькій області відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тих підстав, що станом на 01.01.1993 позивачу зараховано лише 2 роки 9 місяців 7 днів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, що не дає права на зниження пенсійного віку. З цього приводу апеляційний суд зазначає таке.
На підтвердження факту проживання в зоні гарантованого добровільного відселення позивачем надано довідку Вараської міської ради Рівненської області №541 від 09.08.2024, у якій зазначено, що ОСОБА_1 дійсно з 07.03.1970 по 03.07.1987 та з 13.07.1989 по 21.01.1991 проживала в с.Кримне Володимирецького району. Згідно з довідки Вараської міської ради Рівненської області №61 від 29.02.2024 ОСОБА_1 дійсно зареєстрована і проживає у с.Стара Рафалівка Вараського (Володимирецького) району Рівненської області з 20.11.2018 по даний час.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що підпунктом 7 пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі – Порядок № 22-1) передбачена можливість подання документів про проживання, виданих органами місцевого самоврядування.
Також, згідно з рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.07.2024 у справі №556/1002/24, яке набрало законної сили, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 в період з 03.07.1987 по 31.08.1987, з 29.12.1987 по 11.01.1988 включно, з 13.07.1988 по 31.08.1988 включно, з 29.12.1988 по 11.01.1989 включно та з 10.06.1991 по 15.07.1991 постійно проживала в с.Кримне Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області. 
Апеляційний суд погоджується, що такі періоди підставно зараховано судом, оскільки відповідно до довідки № 29 від 29.02.2024 саме у періоди, які зазначені в судовому рішенні, мали місце періоди літніх та зимових канікул під час навчання ОСОБА_2 в Новобузькому педагогічному училищі Миколаївської області та очевидно що у ці періоди позивачка знаходилась в будинку своїх батьків в с.Кримне.
Також позивачкою додано посвідчення громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (3 категорія).
Разом з тим, як слідує з матеріалів справи відповідачем не зараховано спірні періоди проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення.
Отже, ГУ ПФУ у Вінницькій області при прийнятті оскаржуваного рішення протиправно не врахувало спірні періоди до періоду проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення.
Таким чином слід погодитись з висновком суду першої інстанції про протиправність та скасування прийнятого пенсійним органом рішення та відповідно зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку за нормами статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” з 15.08.2024.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у справі № 460/12200/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук