Справа № 420/39214/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Аракелян М.М. 
Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
25 листопада 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана засобами поштового зв`язку 17.11.2025 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якій позивач просить суд:
поновити строк звернення до суду із позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №155950023644 від 17.04.2025р. про відмову у призначені пенсії;
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №155950023644 від 17.04.2025р. про відмову у призначені йому пенсії за віком на пільгових умовах;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати йому до страхового стажу період проходження військової служби в лавах радянській армії з 26.11.1985р. по 02.12.1987р. та зарахувати до пільгового стажу за Списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, періоди роботи з 01.10.1992р. по 01.04.1993р. у Тираспольському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів; з 01.04.1993р. по 08.09.1994р в Одеському лінійно-виробничому управлінні магістральних газопроводів; з 08.09.1994р по 27.03.1995р. в Одеському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити йому пенсію за віком відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зі зменшенням пенсійного віку з 09.04.2025 року (з дня звернення із заявою про призначення пенсії);
стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 1211,20грн.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М. 
Ухвалою суду від 28.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (ст.262 КАС України) без повідомлення сторін; витребувано Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , що стосуються предмету та підстав позову.
При цьому суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09 квітня 2025 року у віку 57 років 4 місяця позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №7 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у м.Рені із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV за Списком №2. За принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та 17.04.2025р. прийнято рішення №155950023644 про відмову в призначенні пенсії відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. Згідно прийнятого рішення до пільгового стажу позивача зараховано 5 років 6 місяців 4 дні, тобто лише період з 27.03.1995р по 02.10.2000р. Підстави для незарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01.10.1992р. по 27.03.1995р в рішенні не зазначено. Окрім того, до загального страхового стажу не зараховано період проходження строкової військової служби відповідно військового квитка серії НОМЕР_1 від 12.11.1985р, оскільки на титульній сторінці має місце виправлення прізвища, не завірене належним чином. Оскаржуване рішення отримано 22.05.2025р, що підтверджують відповідні печатки на поштовому конверті.
Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №155950023644 від 17.04.2025р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправним та таким, що порушує його конституційне право на соціальний захист та належне пенсійне забезпечення.
17.12.2025 року представник відповідача подав відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, та, зокрема, зазначає, що 09.04.2025 позивач звернувся за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням № 155950023644 від 17.04.2025 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Вік позивача на дату звернення 57 років 04 місяці 17 днів. Страховий стаж становить 34 роки 05 місяців 04 дні, пільговий стаж за Списком 2 — 05 років 06 місяців 05 днів. До пільгового стажу позивача за Списком №2 зараховані всі періоди роботи. До страхового стажу не зараховано:- період навчання з 01.09.1988 по 30.06.1992 відповідно до диплому серії НОМЕР_2 від 30.06.1992, оскільки період навчання перетинається з періодом роботи;- період проходження строкової військової служби відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 від 12.11.1985, оскільки на титульній сторінці має місце виправлення прізвища, не завірене належним чином. Основним документом, що підтверджує право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць за умовами праці є наказ організації. За періоди роботи з 01.10.1992 по 01.04.1993, з 01.04.1993 по 08.09.1994, з 08.09.1994 по 27.03.1995 уточнюючі довідки відповідно до додатку 5 до Порядку № 637 та накази про атестацію робочих місць не надавались. Отже, відповідачем було прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії відповідно до ст. 114 Закону 1058. Позивачем надано до заяви про призначення пенсії військовий квиток серії НОМЕР_1 від 12.11.1985, який не можливо взяти до уваги, оскільки на титульній сторінці має місце виправлення прізвища, яке не завірене належним чином. Отже, немає підстав для врахування військової служби до страхового стажу.
Разом з відзивом надав копії матеріалів пенсійної справи позивача.
Розглянувши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), та на дату звернення за призначенням пенсії йому виповнилося 57 років.
09.04.2025 року позивач звернувся до ГУПФ України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, надавши обов`язкові документи для цього (а.с.41-42).
Заява була розглянута ГУПФ України в Запорізькій області за принципом екстериторіальності та рішенням №155950023644 від 17.04.2025 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком (а.с.40). 
У рішенні № 155950023644 від 17.04.2025 року зазначено:
«Згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на пільгових умовах пенсія призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають зазначеного вище стажу робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам – на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Згідно п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993р. №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; що до страхового стажу не зарахований період характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Страховий стаж особи складає 34 роки 5 місяців 4 дні. Пільговий стаж по Списку №2 - 5 років 6 місяців 5 днів. Результати розгляду документів: до страхового стажу не зараховано:
період навчання з 01.09.1988 по 30.06.1992р. відповідно диплому серії НОМЕР_2 від 30.06.1992р., оскільки період навчання перетинається з періодом роботи;
період проходження строкової військової служби відповідно військового квитка НОМЕР_1 від 12.11.1985р., оскільки на титульній сторінці має місце виправлення прізвища, не завірене належним чином.
До пільгового стажу за Списком №2 зараховано всі періоди роботи. Враховуючи вищевикладене, прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутністю необхідного пільгового стажу роботи».
Спір в даній справі виник у зв`язку з тим, що ГУПФ України в Запорізькій області не зарахувало до пільгового стажу позивача певні періоди, що призвело до відмови у призначенні пенсії.
Не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями, позивач оскаржив його до суду.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно п.2 ч.2 ст.114 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають зазначеного вище стажу робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам – на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
За правилами ст.44 Закону №1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктами 17-18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Щодо правомірності не зарахування позивачу періоду проходження військової служби з 26.11.1985 року по 02.12.1987 року, суд враховує наступне.
Згідно військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 (дата заповнення 22.11.1985 року) позивач з 26.11.1985 року по 02.12.1987 року проходив військову службу (а.с.16-17), що також підтверджується «учотно-послужною» (мовою оригіналу) карточкою серії НОМЕР_1 (а.с.18-19).
Також згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 (дата заповнення 14.03.1990 року) з 26.11.1985 року по 02.12.1987 року проходив військову службу (а.с.14).
З цього приводу суд зазначає, що на час первинного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.
Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірного періоду роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 Постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати відсутнім страховий стаж позивача за спірний період.
Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі № 687/975/17.
На дату вирішення питання призначення пенсії позивачу діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110.
Згідно п. 2.11., п. 2.12., п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників: зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові, дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтв про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) із посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, однією рискою закреслюється, наприклад колишнє прізвище, ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.
Отже, за встановлених обставин та наявного правового регулювання, суд робить висновок, що незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду військової служби, зазначеного у його трудовій книжці, є протиправним.
Щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 01.10.1992 року по 01.04.1993 року, 01.01.1993 року по 08.09.1994 року та з 08.09.1994 року по 27.03.1995 року, суд зазначає наступне.
Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 (дата заповнення 14.03.1990 року)позивач працював:
з 01.10.1992 рок по 01.04.1993 року -машиністом Тираспольському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів;
з 01.04.1993р.– машиністом в Одеському лінійно-виробничому управлінні магістральних газопроводів;
з 02.10.2000р. – переведений на посаду інженера;
з 01.03.2010 – переведений змінним інженером того ж підрозділу;
з 04.07.2019 року – звільнено з посади у зв`язку з переведенням в ТОВ. Оператор газотранспортної системи;
з 05.07.2019 року - прийнято на посаду змінного інженера;
з 10.10.2023 року – звільнено за згодою сторін(а.с.14-15).
Також в матеріалах справи міститься акт ГУ ПФ у Київській області від 07.05.2025 року №1000-1002-1/3386, в описовій частині якого зазначено, що «У наказах по особовому складу за 1995 - 2000 роки відображені наступні відомості про прийняття та переведення ОСОБА_2 : з 01.04.1993 — прийнятий на посаду машиніста технологічних компресорів 4 розряду Орловської ГКС по переводу з Тираспільського ЛПУМГ (наказ від 01.04.1993 № 14/к); з 02.10.2000 — переведений на посаду інженера-технолога того ж підрозділу (наказ від 03.10.2000 № 76/к). Згідно з особовими рахунками за 1995 - 2000 роки ОСОБА_3 нараховувалися доплати за шкідливі умови праці. Згідно з даними особової картки за формою П-2 ОСОБА_3 за період з 27.03.1995 по 01.10.2000 надавалися щорічні та додаткові відпустки. Відпустки без збереження заробітної плати не надавалися. Відомості про виконання інших робіт відсутні»(а.с.59-60).
Пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.
Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Форма уточнюючої довідки затверджена додатком 5 до Порядку № 637.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Згідно з п.3 порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.
Суд встановив, що в оскаржуваному рішенні взагалі відсутнє розгорнутий розрахунок пільгового стажу позивача по Списку №2 5 років 6 місяців 5 днів, при цьому зазначено, що до пільгового стажу за Списком №2 зараховано всі періоди роботи.
Оскаржуване рішення не містить також обґрунтування того, на яких підставах позивачу не зараховано до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи: з 01.10.1992р. по 01.04.1993р. у Тираспольському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів; з 01.04.1993р. по 08.09.1994р в Одеському лінійно-виробничому управлінні магістральних газопроводів; з 08.09.1994р по 27.03.1995р. в Одеському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів, незважаючи на те, що в його трудовій книжці наявні відповідні записи. 
Згідно з ч.ч.1-2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу “належного урядування”. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах “Беєлер проти Італії” [ВП] (Веуеіег v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, “Онер`їлдіз проти Туреччини” [ВП] (ОпегуэЫэг v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, “Megadat.com S.r.l. проти Молдови” (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, и. 72, від 8 квітня 2008 року, і “Москаль проти Польщі” (Moskal V. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах “Лелас проти Хорватії"” (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і “Тошкуце та інші проти Румуни” (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
У даній справі суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача зазначені вище періоди, оскільки це буде мати явні ознаки втручання в дискреційні повноваження відповідача, який не вчинив усі належні дії, приймаючи оскаржуване рішення.
Суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання ГУПФ України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2025 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення відповідно до законодавства з урахуванням висновків суду у рішенні. 
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем законність рішення від 15.05.2025 року не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.
Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково із відмовою у вимогах про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу спірні періоди його роботи та призначення йому пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. 
Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у сумі 1211,20грн., ці витрати суд покладає на відповідача згідно ч.1 ст.139 КАС України. 
Підстави для встановлення судового контролю, передбачені ч.ч.5,6 ст.382 КАС України, згідно п.6-1 ч.1 ст.244 КАС України наразі відсутні. 

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №155950023644 від 17.04.2025р. про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби в лавах радянській армії з 26.11.1985 року по 02.12.1987року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2025 року про призначення пенсії за віком та прийняти вмотивоване рішення за цією заявою.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять)грн. 20коп. 

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст.293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012; місцезнаходження: просп. Соборний, буд.158-б, м.Запоріжжя, 69005).

Суддя М.М. Аракелян