Справа № 446/2928/25
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2026 м.Кам`янка-Бузька

Слідчий суддя Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого СВ відділення поліції №1 Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області капітана поліції ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025141420000296 від 15 грудня 2025 року стосовно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, військовослужбовця, раніше не судимого, уродженця с. Прибужани, Кам`янка-Бузького району, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 187 КК України , -

встановив :

06.02.2026 до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області надійшло клопотання заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування на 39 (тридцять дев`ять) днів, тобто до 16 березня 2026 року включно. 
У судовому засіданні слідча ОСОБА_4 клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 на строк 39 днів підтримала. В обґрунтування клопотання слідча посилається на те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені у п.п.1,3,4 ст. 177 КПК України, а саме: ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, передбачене понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років років із конфіскацією майна, що може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне; також може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, шляхом їх переконання, залякування чи схиляння до змін його показань; крім того підозрюваний ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе ігнорувати виклики слідчого, прокурора чи суду та таким чином перешкоджати забезпеченню завдань кримінального провадження. Зазначила, що ризики, зазначені у клопотанні, є обґрунтованими та доведеними, запобігти яким застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не можливо, просить клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 клопотання слідчого підтримав, зазначив, що надалі існують ризики, передбачені п. п. 1, 3 та 4 ч. 1ст. 177 КПК України. Просить клопотання задовольнити. 
Захисник ОСОБА_5 зазначив, що підозрюваний ОСОБА_6 вину визнав, просив змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме - домашній арешт.
Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав думку захисника, просив застосувати щодо нього домашній арешт, оскільки зрозумів тяжкість скоєного, вину визнає, зазначив, що проживає з мамою і братом, неодружений, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. 
Заслухавши доводи учасників процесу, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків. 
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою. 
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. 
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. 
Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»). 
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. 
Так, 15.12.2025 слідчим відділенням відділення поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області розпочато кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025141420000296 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України.
Органами досудового розслідування встановлено, що 15.12.2025 близько 01 год. 00 хв.  ОСОБА_6 , який являється військовослужбовцем військової служби за контрактом, майстер відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, який введений 24.02.2022 Указом Президента України № 64\2022 (із подальшими змінами) – 15 грудня 2025 року, спільно із ОСОБА_8 , який являється військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, оператору-стрільцю 1 відділення охорони 1 взводу охорони 4 роти охорони 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_2 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 вирішили заволодіти майном потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , шляхом вчинення на них розбійного нападу, поєднаного із проникненням до житла останніх, який вони спланували групою осіб, попередньо розподіливши між собою ролі. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном ОСОБА_6 , спільно із ОСОБА_8 , з метою вчинення подальшого раптового нападу на потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , незаконно проникли на територію господарства по АДРЕСА_2 , після чого з метою реалізації своїх злочинних намірів увірвались до вищевказаного будинку, пошкодивши замок вхідних дверей. Перебуваючи в приміщенні будинку, діючи за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_6 , спільно із ОСОБА_8 використовуючи фактор несподіваності, фізичну та психологічну перевагу, оскільки потерпілі в цей час спали, ОСОБА_6 взявши кухонний ніж, а ОСОБА_8 взявши в руки сокиру, що знаходились у будинку потерпілих, почали погрожувати насильством останнім, вимагаючи при цьому передачу їм майна. Поряд з цим, з метою досягти бажаного результату ОСОБА_6 , спільно із ОСОБА_8 , за допомогою господарського шнурка зв`язали потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , і почали наносити їм численні удари руками, ногами та дерев`яним стільцем по тілу, спричинивши тілесні ушкодження. Після цього, ОСОБА_6 , спільно із ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, витягли із кишені одягнених на потерпілій ОСОБА_10 , штанів мобільний телефон «Redmi 10A». Продовжуючи наносити удари руками по тілу потерпілих, ОСОБА_6 , спільно із ОСОБА_8 вивели ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з будинку, які перебуваючи на вулиці зуміли втекти від нападників
15.12.2025 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
16.12.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто у розбої, спрямованому на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
17.12.2025 ухвалою слідчого судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області підозрюваному ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 12.02.2026 включно.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 розділу ІІ КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ст. 199 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
При цьому доведенню підлягають обставини, визначені частиною 3 цієї статті, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребує більшого обґрунтування, а тому суди повинні наводити додаткові мотиви для обґрунтування необхідності збереження цього запобіжного заходу (справа «Таран проти України» 14 (п. 71), Заява № 31898/06).
Розглянувши питання доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оцінивши доводи всіх учасників процесу, суд дійшов висновку про збереження на даний час тих ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу і які передбачені у п.п.1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України.
Зокрема, існує ризик і він не зменшився, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від суду, оскільки можливе притягнення до кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі на строк до 15 років із конфіскацією майна та суворість покарання за кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на такий строк може бути розцінена підозрюваним більш небезпечним ніж переховування та втеча. 
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. 
Зокрема, на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду вказує те, що злочин у якому підозрюється ОСОБА_6 є особливо тяжким, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. 
Покарання, зокрема, у вигляді позбавлення волі на значний строк, яке може бути призначене відносно ОСОБА_6 у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, особливо сильно підвищує ризик переховування від суду. 
При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У рішенні «Пунцельт проти Чехії» №31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання. 
Обґрунтованим суд визнає ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих у даному кримінальному провадженні, в тому числі спонукати їх до зміни показань, з метою уникнути притягнення до кримінальної відповідальності, Також, суд вважає, що існує ризик і він не зменшився перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний ОСОБА_11 , перебуваючи на волі зможе ігнорувати виклики слідчого, прокурора чи суду та таким чином перешкоджати забезпеченню завдань кримінального провадження.
Водночас, застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам і не забезпечить визначеної ст. 177 КПК України мети застосування запобіжного заходу, а саме забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. 
Отже, на сьогоднішній день ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені судом раніше не зменшилися, продовжують існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам. 
За змістом ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 суд також враховує наступні обставини: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей. 
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством. 
Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, на думку суду, немає. 
Відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України. 
Частина ч. 4 ст. 183 КПК України закріплює, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. 
Враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.
Керуючись ст.ст. 132,176-178,183,193,194, 196, 197, 199, 205, 369-372, 376, 615КПК України, слідчий суддя –
постановив:
Клопотання заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області капітана поліції ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 - задовольнити.
Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою підозрюваному  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування на 39 (тридцять дев`ять) днів, тобто до 16 березня 2026 року включно. 
Розмір застави не визначати.
Ухвала про продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення, а останнім днем строку її дії є 16.03.2026  - включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1