ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/3299/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
Позивач просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо утримання військового збору у розмірі 5% з суми нарахованого ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02.12.2024 у справі №600/3419/24-а;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого військового збору з суми, виплаченого грошового забезпечення на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02.12.2024 у справі №600/3419/24-а.
Позов обґрунтовано тим, що на виконання рішення суду у справі №600/3419/24-а відповідач здійснив позивачу нарахування грошового забезпечення на суму 138606,33 грн, однак фактична виплата грошового забезпечення, яка була нарахована на виконання рішення суду, проведена відповідачем у сумі 131676,01 грн. Тобто, виплату грошового забезпечення відповідач здійснив з утриманням з нарахованої суми військового збору за ставкою 5%. Позивач не погоджується з такими діями відповідача, оскільки попри набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану», яким збільшено ставку військового збору з 1,5% до 5% від оподатковуваного доходу фізичних осіб, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні» уточнений перелік доходів військовослужбовців, до яких застосовується ставка військового збору у розмірі 1,5 відсотка. Відповідно, позивач вважає, що з його доходу у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця військовий збір підлягав утриманню із застосуванням ставки 1,5%, і при цьому втрата ним статусу військовослужбовця на час виплати грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №600/3419/24-а не звільняє відповідача від виконання обов`язку з компенсації суми військового збору, оскільки саме з його вини виплата позивачу грошового забезпечення у належному розмірі відбулась уже після звільнення з військової служби.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.
Відповідач, не погоджуючись із позовом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що дохід у вигляді доплат, розрахований фізичній особі – звільненому військовослужбовцю на виконання рішення суду, включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу як «інший дохід» та оподатковується військовим збором на загальних підставах (тобто 5%). Водночас ставка військового збору у розмірі 1,5% застосовується при виплаті грошового забезпечення діючому військовослужбовцю, або якщо грошове забезпечення нараховане до дня або в день виключення військовослужбовця зі списків особового складу та усіх видів забезпечення військової частини, проте фактично виплачене (перераховане) після дати його виключення (звільнення). Оскільки в даному випадку позивач не вважається діючим військовослужбовцем, то виплата грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №600/3419/24-а правомірно здійснена з утриманням з неї військового збору саме у розмірі 5%. Просив суд відмовити у задоволенні позову.
Правом подання відповіді на відзив позивач не скористався.
Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 проходив службу в Державній прикордонній службі України у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 серпня 2022 року №293-ОС розірвано з позивачем контракт та звільнено його з військової служби.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 серпня 2022 року №294-ОС ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року у справі №600/3419/24-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у застосуванні з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року включно розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, у тому числі грошової допомоги на оздоровлення, підйомної допомоги, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а також надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року включно грошового забезпечення, у тому числі грошової допомоги на оздоровлення, підйомної допомоги, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а також надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року з урахуванням виплачених сум.
На виконання зазначеного рішення суду відповідачем здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення в сумі 131676,01 грн, що визнається учасниками справи.
Між тим, як вбачається зі змісту довідок військової частини НОМЕР_1 від 03 червня 2025 року №301, 302, 303 про перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року, загальна сума перерахованого грошового забезпечення позивача на виконання рішення суду у справі №600/3419/24-а склала 138606,33 грн, а саме:
- різниця грошового забезпечення ОСОБА_1 , перерахованого на виконання рішення суду у справі №600/3419/24-а за період 2020 року, склала 38696,02 грн, з неї: 36023,52 грн – різниця між сумами перерахованого щомісячного грошового забезпечення на виконання рішення суду та фактично виплаченими сумами грошового забезпечення за період проходження служби 2020 року; 2672,50 грн - різниця між сумою перерахованої матеріальної допомоги на оздоровлення на виконання рішення суду та фактично виплаченою у 2020 році сумою такої допомоги;
- різниця грошового забезпечення ОСОБА_1 , перерахованого на виконання рішення суду у справі №600/3419/24-а за період 2021 року, склала 52224,62 грн, з неї: 45270,82 грн – різниця між сумами перерахованого щомісячного грошового забезпечення на виконання рішення суду та фактично виплаченими сумами грошового забезпечення за період проходження служби 2021 року; 6953,80 грн - різниця між сумами перерахованої матеріальної допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги на виконання рішення суду та фактично виплаченими у 2021 році сумами таких допомог;
- різниця грошового забезпечення ОСОБА_1 , перерахованого на виконання рішення суду у справі №600/3419/24-а за період 2022 року, склала 47685,69 грн, з неї: 41421,89 грн – різниця між сумами перерахованого щомісячного грошового забезпечення на виконання рішення суду та фактично виплаченими сумами грошового забезпечення за період проходження служби 2022 року; 6263,80 грн - різниця між сумами перерахованої матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань на виконання рішення суду та фактично виплаченими у 2022 році сумами таких допомог.
Тобто, при виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення, перерахованого на виконання рішення суду у справі №600/3419/24-а, з суми 138606,33 грн утримано військовий збір із застосуванням ставки 5% (138606,33 грн – 5% = 6930,32 грн; 138606,33 грн - 6930,32 грн = 131676,01 грн).
За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зміст зазначених норм свідчить про те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах забезпечення сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі, визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі – Закон №2011-XII в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби).
Статтею 1 Закону №2011-XII визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктами першим, другим статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до пункту третього статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (абзац 1 пункту четвертого статті 9 Закону №2011-XII).
Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно 1 підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України платниками збору є, зокрема особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України визначено, що фізичною особою є резидент, що отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно з підпунктом 1 підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України об`єктом оподаткування збором є для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 163.1.2 пункту 163.1 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Згідно з підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).
Підпунктом 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України в редакції, яка діяла до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» від 10 жовтня 2024 року №4015-IX, було встановлено, що ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.
01 грудня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» від 10 жовтня 2024 року №4015-IX, яким збільшено ставку військового збору з 1,5% до 5% від оподатковуваного доходу фізичних осіб.
Тобто, діюча станом на день виникнення спірних у даних справах відносин редакція підпункту 1 підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачала, що ставка військового збору становить, зокрема для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 4 цього підпункту.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні» №4113-ІХ від 04 грудня 2024 року уточнений перелік доходів військовослужбовців, до яких застосовується ставка військового збору у розмірі 1,5 відсотка.
Так, пунктом 4 підпункту 1.3 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону №4113-ІХ) встановлено, що ставка військового збору у розмірі 1,5% застосовується до доходу, одержаного у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, які здійснюються відповідно до законодавства України (за винятком доходів, які звільняються від оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Кодексу) для військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Отже, з урахуванням наведеного правого регулювання перерахунок та виплата позивачу сум грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №600/3419/24-а мала бути проведена із застосуванням ставки військового збору 1,5% від суми отриманого доходу, а не 5%, як помилково вважає відповідач.
Доводи відповідача щодо відсутності підстав для виплати позивачу грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №600/3419/24-а з утриманням військового збору за ставкою 1,5% у зв`язку із звільненням позивача з військової служби, суд оцінює критично, оскільки кошти, призначені позивачу до виплати на виконання рішення суду у справі №600/3419/24-а, є недоплаченою сумою грошового забезпечення, яку він не отримав за час проходження служби.
Суд зауважує, що до доходів (їх частини), які нараховані (виплачені, надані) податковими агентами платникам податку у вигляді заробітної плати за податкові періоди до 01 грудня 2024 року (тобто до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» від 10 жовтня 2024 року №4015-IX), застосовується ставка військового збору 1,5% незалежно від дати їх фактичної виплати (надання).
В даному випадку право на виплату грошового забезпечення, яке нараховано та виплачене позивачу на виконання рішення суду у справі №600/3419/24-а, набуто саме у зв`язку із виконанням обов`язків під час проходження служби в Державній прикордонній службі України. Водночас втрата позивачем статусу військовослужбовця на час виплати йому грошового забезпечення на виконання рішення суду не звільняє відповідача від обов`язку провести утримання військового збору з нарахованого позивачу доходу саме за ставкою 1,5%, оскільки саме бездіяльність суб`єкта владних повноважень і призвела до виплати позивачу грошового забезпечення у належному розмірі вже після звільнення ОСОБА_1 з військової служби та, відповідно, після втрати статусу військовослужбовця.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що здійснивши утримання військового збору у розмірі 5% з суми грошового забезпечення, нарахованого позивачу на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року у справі №600/3419/24-а, відповідач безпідставно та надмірно утримав зайві 3,5% військового збору (5% замість 1,5%) з виплаченого позивачу грошового забезпечення.
Відтак, суд зобов`язує відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого військового збору з суми виплаченого грошового забезпечення, проведеного на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року у справі №600/3419/24-а.
Отже, заявлений позов підлягає задоволенню.
Аналогічної позиції при вирішенні подібних спірних відносин дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд, зокрема, у справах №560/7594/25 (постанова від 27 листопада 2025 року), №560/8922/25 (постанова від 02 березня 2026 року).
Стосовно доданих до відзиву індивідуальних податкових консультацій від 10 березня 2025 року №1207/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК та від 19 березня 2025 року №1521/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК, то такі не підлягають врахуванню при вирішенні цього спору, адже, зважаючи на зміст положень статті 52 Податкового кодексу України, основною податкової консультації (включаючи індивідуальну), є надання методичної й практичної допомоги платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку. Податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання, яка повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі саме податкових правовідносин, а не в межах відносин, пов`язаних із проведенням виплат звільненим працівникам належного їм доходу (грошового забезпечення), включаючи виплату такого і після фактичного припинення трудових відносин добровільно або на виконання рішення суду.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відзиву не свідчать про безпідставність позову.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо утримання військового збору у розмірі 5% з суми грошового забезпечення, нарахованого ОСОБА_1 на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року у справі №600/3419/24-а.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого військового збору з суми виплаченого грошового забезпечення, проведеного на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року у справі №600/3419/24-а.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 02 квітня 2026 року.

Повне найменування учасників справи: позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ); відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя О.П. Лелюк