Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 р. № 520/31727/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (код ЄДРПОУ 38631015, вул. Шевченка, буд. 8, м. Харків, 61013) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 17 липня 2024 року по 20 листопада 2025 року, але не більше шести місяців, у сумі 30 6862,32 грн (триста шість тисяч вісімсот шістдесят дві грн. 32 коп.);
- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 17 липня 2024 року по 20 листопада 2025 року, але не більше шести місяців, у сумі 30 6862,32 грн (триста шість тисяч вісімсот шістдесят дві грн. 32 коп.).
В обґрунтування позову зазначено, що бездіяльність відповідача щодо непроведення остаточного розрахунку при звільненні за період з 17 липня 2024 року по 20 листопада 2025 року є протиправною.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Відповідач не скористався правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений строк до суду документи не надходили.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що позивач по 17 липня 2024 року проходив публічну службу в Державній службі України з надзвичайних ситуацій та у відповідності до наказу Головного управління ДСНС України в Харківській області від 17 липня 2024 року № 358 по особовому складу, звільнений зі служби за п.п. 2 п. 176 Положення про проходження служби цивільного захисту особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593 (за віком), та згідно з наказом Головного управління ДСНС України у Харківській області від 17 липня 2024 року № 358 (по особовому складу) позивача з 17 липня 2024 року виключено з кадрів ДСНС України та знято з усіх видів забезпечення.
В адміністративному позові зазначено, що проходячи службу в Державній службі України з надзвичайних ситуацій, на позивача розповсюджувались всі права і гарантії передбачені законодавством щодо нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, зокрема щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), однак відповідачем не виплачувались частина грошового забезпечення позивача, а як наслідок останньому своєчасно не здійснювались виплати належних йому сум, що стало підставою для звернення до суду з метою захисту порушених прав і інтересів.
Відповідно до ч. 4. ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі №520/33804/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо зменшення відсоткового розміру встановлених премій при перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2022 роки, грошової допомоги на соціально-побутові питання за 2022 рік, за період з 29.01.2020 по 31.03.2023. Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату окремих складових щомісячного грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2022 роки, грошової допомоги на соціально-побутові питання за 2022 рік, а саме щомісячних премій у належних відсоткових розмірах, установлених наказами: від 11.02.2020 року №57 – 102% посадового окладу, від 10.03.2020 року №92 – 102% посадового окладу, від 09.04.2020 року №124 - 66% посадового окладу, від 08.05.2020 року №148 - 102% посадового окладу, від 09.06.2020 року №180 - 102% посадового окладу, від 09.07.2020 року №214 - 102% посадового окладу, від 11.08.2020 року №249 - 102% посадового окладу, від 11.09.2020 року №276 - 102% посадового окладу, від 12.10.2020 року №302 - 102% посадового окладу, від 10.11.2020 року №329 - 102% посадового окладу, від 10.12.2020 року №361 - 102% посадового окладу, від 11.01.2021 року №14 - 102% посадового окладу, від 10.02.2021 року №47 - 119% посадового окладу, від 10.03.2021 року №94 - 119% посадового окладу, від 09.04.2021 року №136 - 119% посадового окладу, від 11.05.2021 року №175 - 119% посадового окладу, від 10.06.2021 року №220 - 119% посадового окладу, від 06.07.2021 року №267 - 119% посадового окладу, від 10.08.2021 року №328 - 119% посадового окладу, від 10.09.2021 року №358 - 119% посадового окладу, від 08.10.2021 року №392 - 119% посадового окладу, від 10.11.2021 року №430 - 119% посадового окладу, від 10.12.2021 року №484 - 119% посадового окладу, від 10.01.2022 року №5 - 119% посадового окладу, від 21.02.2022 року №63 - 159% посадового окладу, від 09.03.2022 року №88 - 159% посадового окладу, від 11.04.2022 року №190 - 159% посадового окладу, від 11.05.2022 року №238 - 159% посадового окладу, від 10.06.2022 року №285 - 159% посадового окладу, від 08.07.2022 року №340 - 159% посадового окладу, від 09.08.2022 року №378 - 159% посадового окладу, від 09.09.2022 року №456 - 159% посадового окладу, від 07.10.2022 року №490 - 159% посадового окладу, від 08.11.2022 року №544 - 159% посадового окладу, від 07.12.2022 року №637 - 159% посадового окладу, від 23.01.2023 року №35 - 220% посадового окладу, від 13.02.2023 року №74 - 374% посадового окладу, від 10.03.2023 року №110 - 374% посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі №520/33804/24 відповідач здійснив нарахування належних позивачу сум, які виплатив 20 листопада 2025 р., тобто позивачу була виплачена частину недоотриманого грошового забезпечення лише 20 листопада 2025 р., але відповідач не нарахував та не виплатив позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з військової служби з 17 липня 2024 року (дата виключення з кадрів ДСНС України) по 20 листопада 2025 р. (по час повного розрахунку).
Не погоджуючись із такою бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся за захистом своїх прав до Харківського окружного адміністративного суду.
Суд з приводу спірних відносин зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Так, період затримки розрахунку у цій справі охоплюється періодом з 17 липня 2024 року (з дня виключення зі списків особового складу) по 20 листопада 2025 року (час повного розрахунку).
Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 28.08.2025 по справі № 580/890/24.
Вказаний період з 19.07.2022 регулюється нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі № 520/33804/24 відповідач здійснив нарахування належних позивачу сум у розмірі 145990,30 грн., які виплатив 20.11.2025 року.
Так, відповідачем було порушено вимоги ст.116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а саме в частині нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
З огляду на те, що відповідачем по справі не було здійснено повного розрахунку із позивачем у визначені ст.116 КЗпП України строки, зазначене є правовою підставою для його відповідальності згідно зі ст.117 КЗпП України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 по справі № 489/6074/23 прийшла до висновку про наявність підстав для відступу від висновків Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 6 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22 та сформулював висновок, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 по справі № 489/6074/23 зазначила, що розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин.
При цьому, у справі № 489/6074/23 розрахунки середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку здійснювались із врахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Так, Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі по тексту Порядок №100).
Відповідно до пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту 8 Порядку №100 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно довідки про доходи позивача за період з 01.04.2023 по 31.07.2024, виплачене грошове забезпечення за травень 2024 року становить 54319,45 грн, за червень 2024 року - 47412,33 грн. Отже, загальний розмір грошового забезпечення за два повні календарні місяці, що передували звільненню, становить 101731,78 грн. 
Оскільки днем звільнення позивача є 17.07.2024, двома календарними місяцями, що передували події, з якою пов`язана відповідна виплата, є травень та червень 2024 року. Кількість календарних днів у зазначеному періоді становить 61 день. Відтак, середньоденний заробіток позивача відповідно до пунктів 2, 8 Порядку №100 визначається таким чином:
101731,78 грн / 61 календарний день = 1667,73 грн.
Отже, показник середньоденного заробітку позивача становить 1667,73 грн. 
З огляду на те, що спірний період повністю охоплюється дією чинної редакції статті 117 КЗпП України, якою встановлено обмеження відповідальності роботодавця не більш як за шість місяців, суд виходить з того, що відшкодування може бути нараховане за період шести місяців з наступного дня після звільнення позивача, тобто з 18.07.2024 по 17.01.2025, що становить 184 календарні дні.
Таким чином, повний розмір відповідальності відповідача в межах, установлених статтею 117 КЗпП України, становить:
1667,73 грн х 184 календарні дні = 306862,32 грн. 
Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 у справі №489/6074/23 вказала, що шестимісячне обмеження, встановлене статтею 117 КЗпП України, визначає лише максимальну межу відповідальності роботодавця та не виключає застосування принципів розумності, справедливості і пропорційності. При цьому при вирішенні питання про співмірність суд має враховувати, зокрема, розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із сумою середнього заробітку та інші обставини справи.
Судом установлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі №520/33804/24 відповідачем 20.11.2025 виплачено позивачу 145990,30 грн, що підтверджується матеріалами справи, зокрема квитанцією про зарахування коштів.
Отже, сума боргу, виплачена позивачу із затримкою, становить 145990,30 грн.
При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що в межах саме спірних виплат, які були предметом перерахунку за рішенням суду у справі №520/33804/24, позивачу при звільненні була своєчасно виплачена інша частина належних сум. 
Відтак, для цілей застосування критерію співмірності суд виходить із того, що істотна частка заборгованості при звільненні, яка була виплачена з затримкою, становить 100%.
Отже, співмірний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить: 306862,32 грн.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги встановлений судом розмір простроченої заборгованості, відсутність доказів виплати при звільненні іншої частини спірних сум, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування принципів співмірності, суд приходить до висновку, що у даній справі належним та співмірним розміром відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, є сума 306862,32 грн.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (код ЄДРПОУ 38631015, вул. Шевченка, буд. 8, м. Харків, 61013) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 17 липня 2024 року по 20 листопада 2025 року, але не більше шести місяців, у сумі 306862,32 грн (триста шість тисяч вісімсот шістдесят дві грн. 32 коп.).
Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 17 липня 2024 року по 20 листопада 2025 року, але не більше шести місяців, у сумі 30 6862,32 грн (триста шість тисяч вісімсот шістдесят дві грн. 32 коп.).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (код ЄДРПОУ 38631015, вул. Шевченка, буд. 8, м. Харків,61013) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 23 березня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях