УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №275/906/24 Головуючий у 1-й інст.  ОСОБА_1  
Номер провадження №11-кп/4805/189/26
Категорія ч.3 ст.15, п.п. 1,13 ч.2 ст.115 КК України Доповідач                 ОСОБА_2   

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого-судді  ОСОБА_2 ,
суддів:  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,   
з участю:   секретаря  ОСОБА_5 ,
прокурорів  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого  ОСОБА_8 ,
захисника  ОСОБА_9 (дистанційно),
потерпілої  ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 12024060420000253 за апеляційною скаргою  начальника Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.04.2025 року щодо 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Коростишів Житомирської області, громадянина України,з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, п.п.1,13 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

Вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.04.2025 року ОСОБА_8  визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено обчислювати з моменту набрання вироком законної сили. 
На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано час попереднього ув`язнення з моменту затримання з 23 травня 2024 року по дату набрання вироком законної сили.
Обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на строк 60 днів.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України при таких обставинах.
23 травня 2024 року близько 09 години, ОСОБА_8 прямуючи до свого місця реєстрації та проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , неподалік вказаного домоволодіння випадково зустрів давно знайомих йому ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння.
Під час спілкування, ОСОБА_10 , здійснила невербальний жест руками на адресу ОСОБА_8 , яким принизила останнього та після цього разом зі ОСОБА_12 пішла до домоволодіння, де проживав ОСОБА_13 , за адресою: будинок АДРЕСА_1 , а ОСОБА_8 пішов до свого місця проживання.
В подальшому, цього ж дня близько 09 години 20 хвилин ОСОБА_8 прийшов до місця проживання ОСОБА_13 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де у цей день та час у вказаному місці були ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , з метою отримання цигарки.
Перебуваючи у вказаний день, час та місці ОСОБА_8 отримав у грубій формі відмову у наданні цигарок від ОСОБА_13 , на що ОСОБА_8 образився на останнього та повернувся до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де у кімнаті кухні, одноосібно, вживав спиртне - горілку, близько 0,7 л.
У подальшому, близько 09 години 30 хвилин, у ОСОБА_8 , який перебував за місцем свого проживання на фоні вжиття алкогольних напоїв та попередніх образ з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , з метою помсти виник неконкретизований злочинний протиправний умисел відносно потерпілої ОСОБА_10 , що допускав можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілої.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння - 2,4% (проміле), на ґрунті попередньо виниклих неприязних відносин, взяв із власного домоволодіння сокиру та ніж і пішов до будинку АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_13 та де у цей день та час у вказаному місці були ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, 23 травня 2024 року близько 10 години 05 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 зайшов у приміщення кухні, яка знаходиться у будинку АДРЕСА_3 , тримаючи в руках сокиру, направлену гострим лезом до присутніх та ніж в іншій руці, зі словами " порубаю". В цей час ОСОБА_13 , з метою перешкоджання ОСОБА_8 у вчиненні протиправних дій, вибив з рук останнього сокиру, однак ОСОБА_8 , не припиняючи своїх дій, одразу наніс одне проникаюче ножове поранення ОСОБА_10 в область черевної порожнини, спричинивши їй проникаюче в черевну порожнину ножове поранення, з пошкодженням брижі тонкого кишечника, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
Після чого, ОСОБА_14 виштовхав ОСОБА_8 з будинку. 
ОСОБА_8 на місці події викинув ножа та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а в подальшому був затриманий співробітниками поліції.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч.3 ст.15, п.п.1,13 ч.2 ст.115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство двох або більше осіб, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство. 
Проте, в ході судового розгляду дії ОСОБА_8 були перекваліфіковані з ч.3 ст.15, п.п.1,13 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України. Суд вважав недоведеним стороною обвинувачення, що ОСОБА_8 при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілим діяв з прямим умислом, бажаючи настання їх смерті, оскільки досліджені судом докази в своїй сукупності, а також поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення злочину на думку суду свідчать, що останній діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, а тому дійшов висновку що ОСОБА_8 повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки, у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження. 
Також, суд першої інстанції вважав, що в ході судового розгляду не встановлено, що ОСОБА_8 умисно було нанесено ОСОБА_13 легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, оскільки потерпілий сам наштрихнувся на ножа в руках ОСОБА_8 , а тому в його діях відсутній склад кримінального правопорушення. 
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11  просить провести часткове судове слідство, вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким: визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п.п.1,13 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді 12 років позбавлення волі. Вважає, вирок незаконним та необгрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не проаналізував зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, а тому безпідставно перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.3 ст.15, п.п. 1,12 ч. 2 ст.115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України. Надає свою оцінку доказам по справі, та вважає, доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні незакінченого замаху на умисне вбивство двох або більше осіб, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство. Зазначає, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Встановлені фактичні обставини свідчать про те, що ОСОБА_8 мав умисел на умисне вбивство потерпілих, однак у зв`язку із тим, що у вказаному домоволодінні були присутні ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та інші особи, які йому завадили довести свій умисел до кінця, він, побоюючись за своє життя, зник з місця події. Вважає, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення (сварка з потерпілими), механізм, характер, спосіб завдання та локалізація тілесних ушкоджень, вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілих. 
Потерпілий ОСОБА_13 помер, що підтверджується висновком експерта №699 від 28.07.2025 року (т.3 а.п.175-178).
Під час апеляційного розгляду прокурор заявив клопотання про повторне дослідження письмових доказів, а саме просив дослідити: протокол проведення слідчого експерименту від 18.06.2024 року за участю потерпілого ОСОБА_13 (т.2.а.п.60-68), протокол проведення слідчого експерименту від 18.06.2024 року за участю потерпілої ОСОБА_10 (т.2 а.п.70-78), протокол проведення слідчого експерименту від 29.05.2024 року за участю свідка ОСОБА_16 (т.2 а.п.86-90), висновки експертів №764 від 24.05.2024 року (т.2 а.п.9), №1047 від 10.07.2024 року (т.2 а.п.10-11), №765 від 24.05.2024 року (т.2 а.п.6), №1048 від 10.07.2024 року (т.2 а.п.12-13), №155/ц від 05.06.2024 року (т.2 а.п.47-51) та №137-МК від 12.07.2024 року (т.2 а.п.56-59). 
Клопотання обгрунтовано тим, що дослідивши вказані докази суд першої інстанції не надав їм належної оцінки та не навів їх аналізу у сукупності, що вказує на неповноту дослідження. 
Крім того, прокурор просив дослідити покази потерпілого ОСОБА_13 , надані останнім під час судового розгляду в суді першої інстанції, оскільки останній помер.
З`ясувавши думку сторони захисту в заперечення повторного дослідження доказів, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення зазначеного клопотання, оскільки апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією у реалізації права на справедливий судовий розгляд, а відповідно до позиції Верховного суду, якщо в апеляційній скарзі ставиться питання про ухвалення іншого рішення, суд апеляційної інстанції повинен дослідити докази, на які посилається сторона. 
Зазначене також не суперечить вимогам ч.3 ст.404 КПК України, за умови обгрунтованості такого клопотання.
Крім того, відповідно до п.1 ч.3 ст.97 КПК України суд має право визнати неможливим допит особи, якщо вона відсутня під час судового засідання внаслідок смерті, а тому враховуючи, що покази потерпілого ОСОБА_13 мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідне дослідити його покази надані в суді першої інстанції під час судового розгляду 18.11.2024.
Інших клопотань про дослідження доказів від сторін кримінального провадження не надходило. 
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає можливим повторно дослідити вказані письмові докази та покази потерпілого ОСОБА_13 надані під час судового розгляду в судовому засіданні 18.11.2024.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 в підтримання апеляційної скарги прокурора, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 в заперечення апеляційної скарги прокурора, провівши часткове судове слідство, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ст.368 КПК України суд наряду з іншими питаннями, що вирішуються при ухваленні вироку, повинен вирішити:
- чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа;
- чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.
Положеннями ч.2 ст.94 КПК України визначено, що при постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч.3 ст.15, п.п.1,13 ч.2 ст.115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство двох або більше осіб, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство. 
Але, під час судового розгляду, дослідивши обставини кримінального провадження та оцінивши представлені стороною обвинувачення докази, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.3 ст.15, п.п.1,13 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України.
Свій висновок суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_8 не мав прямого умислу вбивати ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , оскільки маючи можливість продовжити наносити тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 обвинувачений сам припинив свої дії, а потерпілий ОСОБА_13 самостійно наткнувся на ніж в руках ОСОБА_8 , коли відштовхував його від потерпілої ОСОБА_10 ..
З огляду на це, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_8 під час події діяв з неконкретизованим умислом, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки, у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, тобто його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України.
Апеляційний суд не може погодитись з вказаним висновком місцевого суду та вважає доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставну перекваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч.3 ст.15, п.п.1,13 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України слушними.
Як зазначено у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (ст. 121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з?ясування змісту і спрямованості умислу винного.
Відповідно до п.17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду за п.13 ч.2 ст.115 КК кваліфікуються дії особи, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком убивства, передбаченого статтями 116-118 цього Кодексу. Відповідальність за повторне умисне вбивство настає незалежно від того, чи була винна особа раніше засуджена за перший злочин, вчинила вона закінчене 
вбивство чи готування до нього або замах на нього, була вона 
виконавцем чи іншим співучасником злочину.
Якщо винний не був засуджений за раніше вчинене вбивство чи 
готування до нього або замах на нього, ці його дії підлягають 
самостійній кваліфікації, а повторно вчинене вбивство кваліфікується за п.13 ч.2 ст.115 КК. Окремо кваліфікуються діяння й у випадках, коли спочатку було вчинено закінчене умисне вбивство, а потім - готування до такого ж злочину чи замах на нього.
При вчиненні декількох умисних убивств за обтяжуючих 
обставин, передбачених різними пунктами ч.2 ст.115 КК, дії винного кваліфікуються за цими пунктами та за п.13 ч.2 зазначеної статті з урахуванням повторності.
Відповідно до висновку Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду, викладеного в постанові від 18 жовтня 2022 року (справа №754/9866/18) виходячи з положень статей 23, 24 КК України, умисел є однією з форм вини, яка включає інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання. Питання про наявність умислу необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. 
Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. 
Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Мотив злочину є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони умисного складу злочину лише в тих випадках, коли він, по-перше, безпосередньо передбачений в диспозиції закону; по-друге, коли диспозиція закону його не називає, але наявність такого мотиву випливає з характеру діяння. За характером мотиви поділяються на низькі (мотив помсти, корисливі, хуліганські мотиви тощо) і такі, що не мають характеру низьких (жалість, співчуття та ін.).
Стосовно мети злочину, то слід зазначити, що мета характерна лише для злочинів, які вчиняються з прямим умислом, але обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину вона визнається тільки тоді, коли передбачена в диспозиції відповідного закону.
Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.
Згідно зі ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідно до статтей Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин які не залежали від її волі.
Так, п.п.1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.
У свою чергу ч. 1 ст. 121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження.
Умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб?єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не приділив належної оцінки суб`єктивній стороні злочину, вчиненого ОСОБА_8 , зокрема спрямованості його умислу, що стало підставою для передчасного висновку висновку про те, що останній мав умисел на нанесення тяжкого тілесного ушкодження.
При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на те? що ОСОБА_8 , який є особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, будучи в стані алкогольного сп`яніння, після конфлікту з потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , взявши у себе вдома ножа та сокиру, перед тим як нанести потерпілим тілесні ушкодження: удар ножем в живіт ОСОБА_10 та удар ножем в грудну клитку ліворуч ОСОБА_13 , кричав «Всіх порубаю!», а після нанесення потерпілій ОСОБА_10 тілесного ушкодження з великою силою прикладання (проникаюче поранення), продовжив свої дії та наніс потерпілому ОСОБА_13 удар ножем в ліву частину грудної клітки, тобто в життєво важливі органи. Вказане, на переконання колегії суддів, свідчить про неправильність висновків суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_8 стосовно наслідку злочину має необережний характер. Замах на умисне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим (тяжких та легких з короткочасним розладом здоров`я) при наявності умислу на позбавлення життя двох осіб, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство (ч.1 ст.115 КК України) має кваліфікуватися за ч.3 ст.15 п.1 та п.13 ч.2 ст.115 КК України.
Колегія суддів також враховує, що дії обвинуваченого були припинені лише після того, як він зрозумів, що в будинку перебувають ще інші особи, тому залишив місце вчинення злочину.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки дослідженим у судовому засіданні доказам, як кожному окремо так і у їх взаємозв`язку, що істотно вплинуло на його висновки, зокрема не взяв до уваги:
- показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які в суді першої інстанції підтвердили, що коли ОСОБА_8 зайшов у хату ОСОБА_13 з сокирою та ножем в руках, то казав, що він їх повбиває, а коли ОСОБА_13 вибив в нього з рук сокиру, то ОСОБА_8 відразу наніс ОСОБА_10 удар ножем в живіт. Потім ОСОБА_13 почав виштовхувати ОСОБА_8 з хати і обвинувачений вдарив ОСОБА_13 ножем в грудну клітку;
- показання свідка ОСОБА_17 , який в суді першої інстанції показав, що надав медичну допомогу потерпілим, у ОСОБА_13 лезо ножа попало в ребро, і якщо б не ребро, то наслідки були б тяжкі;
- дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 23.05.2024 року з якого вбачається, що в ході огляду домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 виявлено та вилучено сокиру, кухонний ніж, футболку, фрагменти газети та змиви речовин бурого кольору (т.1 а.п.184-201);
- дані, що містяться у протоколах проведення слідчого експерименту від 18.06.2024 року, проведених за участю потерпілого ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , а також від 29.05.2024 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_16 , з яких вбачається, що ОСОБА_8 прийшов до будинку ОСОБА_13 з ножем та сокирою, яку останній вибив, після чого обвинувачений вдарив ОСОБА_10 ножем в живіт, а коли ОСОБА_13 почав його виштовхувати з будинку, то обвинувачений вдарив його ножем в ліву сторону тіла (т.2.а.п.60-68, 70-78, 86-90);
- дані, що містяться у висновках експертів №764 від 24.05.2024 року та №1047 від 10.07.2024 року, згідно яких у ОСОБА_10 виявлено рану, що проникає в черевну порожнину з ушкодженням брижі тонкого кишечнику, яка утворилася від дії предмету, що мав колючо-ріжучі властивості, не виключено в термін та за обставин, вказаних в медичних документах та в описовій частині про призначення судово-медичної експертизи, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя (т.2 а.п.9-11);
- дані, що містяться у висновках експертів №765 від 24.05.2024 року та №1048 від 10.07.2024 року, згідно яких у ОСОБА_13 виявлено рану грудної клітки ліворуч, яка утворилася від дії предмету, що мав колючо-ріжучі властивості, не виключено в термін та за обставин, вказаних в медичних документах та в описовій частині постанови про призначення судово-медичної експертизи, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я (т.2 а.п.6, 12-13);
- дані, що містяться у висновку експерта №155/ц від 05.06.2024 року,за результатми проведення судово-медичної експертизи слідів темно-червоного кольору на ножі, а також у висновку експерта №137-МК від 12.07.2024 року за результатами проведення експертизи пошкоджень жилетки потерпілої ОСОБА_10 (т.2 а.п.47-51, 56-59).
Вказані письмові докази були предметом повторного дослідження апеляційного суду, а також апеляційним судом була безпосередньо допитана потерпіла ОСОБА_10 , яка підтвердила свої показання, наданні під час судового розгляду в суді першої інстанції. 
Допитати потерпілого ОСОБА_13 апеляційним судом не представилось можливим, оскільки останній помер, що підтверджується висновком експерта №699 від 28.07.2025 року (т.3 а.п.175-178), а тому апеляційний суд за згодою сторони захисту, дослідив технічний запис допиту потерпілого ОСОБА_13 в судовому засіданні суду першої інстанції 18.11.2024 року, на якому, зокрема, зафіксовані запитання та відповіді потерпілого, що дало апеляційному суду можливість не лише сприймати зміст його показань, але й спостерігати манеру його поведінки під час допиту і робити висновки для оцінки їхньої достовірності.
Варто зауважити, що під час допиту потерпілого ОСОБА_13 судом першої інстанції сторонам кримінального провадження була надана можливість брати участь у допиті потерпілого і вони повною мірою скористалися таким правом. Під час допиту потерпілий ОСОБА_13 підтвердив, що до його будинку зайшов обвинувачений з ножем та сокирою в руках зі словами «Всіх порубаю!» та наніс удар ножем ОСОБА_10 в живіт та йому в грудну клітку.
Клопотань про повторний допит свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16  та ОСОБА_17 сторони кримінального провадженн не заявляли, та сторона захисту не заперечувала щодо показів останніх наданих в суді першої інстанції щодо обставин події. 
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає звукозапис показань потерпілого ОСОБА_13 , а також покази свідків  ОСОБА_15 , ОСОБА_16  та ОСОБА_17 , надані в судовому засіданні суду першої інстанції допустимим доказом, оскільки це не суперечить вимогам КПК України та узгоджується з позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.01.2025 року у справі №317/3658/20. 
На підставі досліджених доказів, колегія суддів встановила, що ОСОБА_8 , який є особою, яка раніше вчинила умисне вбивство (засуджений вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 05.12.2025 за ч.1 ст.115 КК України, який ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02.03.2026 залишено без зміни), 23.05.2024 року близько 10 год.05 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, заздалегідь взявши вдома знаряддя злочину, а саме : сокиру та ніж, маючи умисел на умисне вбивство двох і більше осіб, з метою помсти пішов до будинку ОСОБА_13 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . 
Перебуваючи у вказаному будинку ОСОБА_8 , тримаючи в руках сокиру та ніж, піднятими в гору, гострою стороною сокири до присутніх осіб висловлював погрози вбити всіх присутніх «Порубаю всіх!» та без розриву у часі, почав виконувати свій умисел на вбивство двох і більше осіб, завдавши ножові поранення ОСОБА_10 у живіт та ОСОБА_13 в грудну клітку зліва.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 не зміг нанести більше ударів ножем потерпілій ОСОБА_10 у зв?язку із тим, що після нанесення першого удару його одразу почав виштовхувати з домоволодіння потерпілий ОСОБА_13 .. Свою злочинну діяльність ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, припинив тільки тому, що йому завадили присутні в будинку ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та інші особи. 
Ножові поранення, які були спричинені ОСОБА_8 потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_13 були направлені в життєво важливі органи, а саме у живіт та грудну клітку зліва зі значною силою.
Вищезазначене спростовує висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений після нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 не бажав наносити тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 і останній самостійно наштрикнувся на ніж, та свідчить про наявність у ОСОБА_8 умислу на умисне вбивство двох і більше осіб.
Окрім того, як було встановлено судом першої інстанції та зазначено в оскаржуваному вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 здійснюючи свою злочинну діяльність, допускав можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю потерпілих, так і настання смерті потерпілої ОСОБА_10 (т.2 а.п.216). 
Отже, на переконання колегії суддів, сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка засудженого ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення (сварка з потерпілими), механізм, характер, спосіб завдання та локалізація тілесних ушкоджень, вказують на те, що останній діяв з прямим умислом на умисне вбивство потерпілих, однак у зв?язку із тим, що у вказаному домоволодінні були присутні ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та інші особи, які йому завадили довести свій умисел до кінця, він побоюючись за своє життя зник з місця події.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно було перекваліфіковано дії ОСОБА_8 з ч.3 ст.15, п.п.1,13 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України. 
Враховуючи викладене, апеляційним судом встановлені фактичні обставини, які суд вважає доведеними, а саме : що 23 травня 2024 року близько 09 години, ОСОБА_8 , який є особою, яка раніше вчинила умисне вбивство (ч.1 ст.115 КК України), прямуючи до свого місця реєстрації та проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , неподалік вказаного домоволодіння випадково зустрів давно знайомих йому ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння.
Під час спілкування, ОСОБА_10 , здійснила невербальний жест руками на адресу ОСОБА_8 , яким принизила останнього та після цього разом зі ОСОБА_12 пішла до домоволодіння, де проживав ОСОБА_13 , за адресою: будинок АДРЕСА_1 , а ОСОБА_8 пішов до свого місця проживання
В подальшому, цього ж дня близько 09 години 20 хвилин ОСОБА_8 прийшов до місця проживання ОСОБА_13 , що за адресою: АДРЕСА_2 та у цей день та час у вказаному місці були ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 з метою взяття цигарки.
Перебуваючи у вказаний день, час та місці ОСОБА_8 отримав у грубій формі відмову у наданні цигарок від ОСОБА_13 , на що ОСОБА_8 образився на останнього та повернувся до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де у кімнаті кухні, одноосібно, вживав алкогольні напої - горілку, близько 0,7 л.
У подальшому, близько 09 години 30 хвилин у ОСОБА_8 , який перебував за місцем свого проживання на фоні вживання алкогольних напоїв та попередніх образ з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_13 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства вказаних осіб з метою помсти.
Реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство двох і більше осіб, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння - 2,4% (проміле), на ґрунті попередньо виниклих неприязних відносин, взяв із власного домоволодіння сокиру та ніж і пішов до будинку АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_13 та у цей день та час у вказаному місці були ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .
Продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство двох і більше осіб, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, 23 травня 2024 близько 10 години 05 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшов у приміщення кухні, яка знаходиться у будинку АДРЕСА_2 , тримаючи в руках сокиру, направлену гострим лезом до присутніх та ніж в іншій руці, зі словами "всіх повбиваю", в ході конфлікту з присутніми, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер та протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_13 направився в їх сторону. В цей час ОСОБА_13 , з метою перешкоджання ОСОБА_8 у вчиненні протиправних дій, вибив з рук останнього сокиру, однак ОСОБА_8 , не припиняючи своїх дій, одразу наніс одне проникаюче ножове поранення ОСОБА_10 в область черевної порожнини, спричинивши їй проникаюче в черевну порожнину ножове поранення, з пошкодженням брижі тонкого кишечника, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Після чого, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство двох і більше осіб, наніс ОСОБА_13 одне ножове поранення в область лівої частини грудної клітини, заподіявши йому ножове непроникаюче поранення грудної клітки ліворуч, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Однак, ОСОБА_8 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки йому завадили присутні в будинку ОСОБА_12 та ОСОБА_15 .
Після цього, ОСОБА_8 на місці події викинув ножа та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а в подальшому був затриманий співробітниками поліції.
Таким чином, ОСОБА_8 , як особа, яка раніше вчинила умисне вбивство, скоїв незакінчений замах на умисне вбивство двох або більше осіб, а тому його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.15, п.1 та п.13 ч.2 ст.115 КК України.
В судовому засіданні суду першої інстанції та під час апеляційного розгляду ОСОБА_8  свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п.1 та п.13 ч. 2 ст. 115 КК України визнав частково та показав, що він проживає в будинку АДРЕСА_1 . По сусідству з ним в будинку АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_19 ,з яким у нього на протязі тривалого часу склалися добрі відносини. 23.05.2024 року з ранку він заходив до ОСОБА_20 випити чаю. Після цього, в цей же день близько 9 години він на вулиці зустрів раніше знайомих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, разом з ними був неповнолітній ОСОБА_23 .. Під час розмови з ними ОСОБА_21 показала руками йому вульгарний жест, що його розлютило. Вдома він випив пляшку горілки 0,7 л. та пішов до ОСОБА_20 додому попросити цигарку. В будинку ОСОБА_20 вже були ОСОБА_21 , ОСОБА_18 та ОСОБА_23 . Йому в грубій формі відмовили, це його розлютило і він пішов додому, де взяв сокиру і ножа та пішов до будинку ОСОБА_20 , так як хотів їх полякати, вбивати нікого не хотів. Зайшов в будинок і побачив, що там перебували ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 та квартирант, що жив у Сиволапа. Коли зайшов в будинок, то в одній руці тримав сокиру, а в іншій ножа. ОСОБА_19 , побачивши у нього в руках сокиру, вибив її у нього з рук. Недалеко від нього стояла ОСОБА_21 , яку він один раз ударив ножем в бік живота. Після чого Сиволап почав його виштовхувати з хати. У нього в руках був ніж і ОСОБА_19 наткнувся на ніж. Він викинув ніж і пішов додому. Ударів ножем ОСОБА_24 не завдавав. Вбивати нікого не хотів. Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Вину визнає в тому, що завдав ОСОБА_21 удару ножем, але вбивати її не хотів. Щиро кається в цьому. З ОСОБА_25 раніше ніколи конфліктів не мав. ОСОБА_24 тілесні ушкодження він не спричиняв, той сам натикнувся на ніж. З потерпілими примирився, вони претензій до нього не мають. 
Аналогічні показання обвинувачений ОСОБА_26 надав і під час апеляційного розгляду.
Однак, незважаючи на заперечення обвинуваченим умислу на умисне вбивство потерпілих, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена дослідженими судом першої інстанції та апеляційним судом доказами, а саме:
- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції та під час апеляційного розгляду надала послідовні аналогічні покази про те, що в травні 2024 року зранку вона прийшла в гості до ОСОБА_13 . Вдома у ОСОБА_13 була дружина, ОСОБА_18 , неповнолітній ОСОБА_27 та квартирант ОСОБА_28 . Потім зайшов сусід ОСОБА_29 , який попросив закурити, йому відмовили і він пішов. Але, швидко повернувся з сокирою в руках, сказав, що усіх повбиває. ОСОБА_19 вибив у нього сокиру з рук. Коли вона стояла до нього спиною, то ОСОБА_29 наніс їй удар ножем в живіт. З обвинуваченим мала гарні стосунки. В якому стані він був вона не зрозуміла. В руках у ОСОБА_8 бачила лише сокиру. Ножа не бачила, так як стояла спиною до Порицького, а тільки відчула різкий біль в області живота. Чому ОСОБА_8 наніс ножові поранення їй вона не знає. ОСОБА_29 їй першій наніс удар, а потім ОСОБА_24 , який виштовхував його з будинку. ЇЇ було доставлено в Брусилівську районну лікарню, де вона проходила лікування. Зла на ОСОБА_8 не тримає, претензій до нього не має. Стосовно міри покарання покладається на розсуд суду;
- показаннями потерпілого ОСОБА_13 який будучи допитаний судом першої інстанції показав, що ОСОБА_29 є його сусідом, з яким у нього на протязі багатьох років склалися добрі стосунки. В будинку АДРЕСА_2 він проживає з цивільною дружиною. 23 травня 2024 року з самого ранку приходив ОСОБА_29 і вони пили чай. Приблизно о 09 год 20 хвилин у нього в будинку знаходились його знайомі ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , неповнолітній ОСОБА_27 , які прийшли до нього в гості, та квартирант ОСОБА_30 . До нього зайшов ОСОБА_8 і попросив закурити, при цьому він висловлював претензії до ОСОБА_21 та ОСОБА_31 , які на вулиці , як він казав, показали йому непристойний жест рукою. ОСОБА_21 , коли прийшла, то вже перебувала в стані алкогольного сп"яніння. У нього не було цигарок і він про це сказав ОСОБА_32 , але ОСОБА_32 це не сподобалось , як з ним розмовляли ОСОБА_21 і ОСОБА_23 .. ОСОБА_29 вийшов з будинку, а через декілька хвилин повернувся. Коли ОСОБА_29 повернувся вдруге до його будинку, то сказав "порубаю всіх". При цьому у нього у правій руці, яка була піднята, була сокира. Він стояв біля дверей і вдарив ОСОБА_8 по руці, вибивши сокиру, ножа він у нього не бачив. ОСОБА_21 знаходилась від ОСОБА_8 на відстані приблизно 1 метр. Коли побачив, що ОСОБА_21 почала згинатися, то подумав, що ОСОБА_29 вдарив її кулаком. Він став випихати ОСОБА_8 з хати, та відчув біль в лівій частині тіла, побачив кров і подумав, що ОСОБА_29 вдарив його ножем в лівий бік. Він не виключає, що міг наштовхнутися сам на ніж, так як ОСОБА_29 розмахував рукою, а він випихав його. Він повернувся до кімнати, а ОСОБА_29 пішов з будинку. ОСОБА_33 дівся ніж він не знає. Після чого він викликав швидку допомогу. Претензій до Порицького не має. В той же день його госпіталізували до Брусилівської районної лікарні, де він проходив лікування. ОСОБА_32 все пробачив, претензій до нього немає.
Допитати потерпілого ОСОБА_13 під час апеляційного розгляду справи не представилося можливим, у зв`язку із його смертю, проте, апеляційним судом досліджено покази останнього під час судового розгляду в суді першої інстанції ( аудіо відеозапис на технічному носії інформації).
Крім того, суд першої інстанції обгрунтував вину обвинуваченого у спричиненні ОСОБА_10 умисного тяжкого тілесного ушкодження наступними доказами: 
- показаннями свідка ОСОБА_34 , яка будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що є цивільною дружиною ОСОБА_13 , ОСОБА_8 є їх сусідом, з яким у них гарні стосунки. Може охарактеризувати його, як людину не агресивну. 23.05.2024 року зранку вона була на городі, але бачила як в хату до ОСОБА_20 заходив ОСОБА_29 , бачила, що в руках у нього було якесь поліно, як пізніше дізналася це була сокира. Вона зайшла в будинок після того, як ОСОБА_29 вийшов і побачила, що ОСОБА_21 трималася за живіт, бачила, що йшла кров. Також кров була на полу. Їй сказали, що це зробив ОСОБА_29 ОСОБА_19 їй розповів, що він вибив сокиру з руки ОСОБА_8 , який після цього ударив ОСОБА_21 ножем, а коли ОСОБА_19 виштовхував його, то він і його зачепив ножем. Після цього викликали швидку допомогу, яка ОСОБА_21 і ОСОБА_20 забрала в лікарню;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , який будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 23.05.2024 він прийшов з ОСОБА_21 до ОСОБА_20 в гості. В будинку ОСОБА_20 побачив ОСОБА_22 , у якого був синяк під оком, який сказав, що його вдарив ОСОБА_35 . Потім в будинок прийшов ОСОБА_29 , у якого він запитав навіщо він ударив ОСОБА_36 . Потім ОСОБА_29 пішов, але через декілька хвилин повернувся. В руках у нього була сокира та ніж. ОСОБА_29 вдарив ОСОБА_20 чи то сокирою чи ножем, а потім ОСОБА_21 вдарив ножем, який викинув до груби. Він вибіг на двір та зателефонував до поліції. Коли ОСОБА_29 вдруге прийшов, то нічого не казав і нічого не питав. Ні він, ні ОСОБА_21 в той день ОСОБА_32 нічого образливого не показували і не казали. В той день він вживав спиртні напої ще до приходу до ОСОБА_20 ;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , який будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 23.05.2024 року зранку прийшов до ОСОБА_20 допомогти по господарству. Вдома у ОСОБА_20 була його дружина ОСОБА_37 . Пізніше до нього прийшли ОСОБА_21 та неповнолітній ОСОБА_23 .. Привезли дрова, вони їх розгрузили. Знаходились всі в будинку, зайшов ОСОБА_8 , який попросив закурити, він сказав йому що немає. ОСОБА_29 вдарив його рукою і вийшов. Потім ОСОБА_8 знову прийшов з ножем в руці. Спочатку ОСОБА_29 вдарив ОСОБА_21 ножем, а потім ОСОБА_38 .. Потім викликав хтось швидку і постраждалих забрали в лікарню. З ОСОБА_39 у нього нормальні стосунки, йому невідомо чому він так поступив;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , який будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що ці події відбулися в травні 2024 року. В цей день зранку він перебував в стані алкогольного сп"яніння. В той час він як переселенець, винаймав житло у ОСОБА_40 будинку були ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_27 та ОСОБА_41 ОСОБА_29 заходив до ОСОБА_20 , потім прибіг з сокирою, а ОСОБА_19 вибив сокиру з рук. Після цього побачив, як ОСОБА_21 схватилася за живіт, а згодом ОСОБА_19 вернувся в хату з коридору з ножовим пораненням. Події пам`ятає погано. ОСОБА_8 знає більше року, агресії та насильництва за ним не замічав;
- показаннями свідка ОСОБА_42 , який будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що він працює водієм швидкої допомоги в Брусилівській районній лікарні. 23 травня 2024 року він виїзжав на виклик по АДРЕСА_2 . На місці виклику побачив потерпілих- чоловіка та жінку, які мали ознаки ножового поранення та ще одного чоловіка з синцем під оком. Потерпілі були доставлені до лікарні;
- показаннями свідка ОСОБА_43 , яка будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що вона працює фельдшером в Брусилівській районній лікарні і 23 травня 2024 року в першій половині дня поступив виклик, що були нанесені ножові поранення і є потерпілі. Коли приїхали за вказаною адресою, то їх зустрів юнак, який виводив потерпілих з хати. Потерпілими були жінка та чоловік, прізвищ не пам`ятає, які повідомили, що поранення ножем їм завдав сусід, зпочатку жінку вдарив, а потім чоловіка. Коли їхали вже в лікарню, то в автомобілі від потерпілих відчувався запах алкоголю;
- показаннями свідка ОСОБА_17 , який будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що він працює лікарем в Брусилівській районній лікарні. В другій половині травня 2025 року він лікував ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , у яких були ножові поранення, у ОСОБА_20 - рана грудної клітки ліворуч, у ОСОБА_21 - рана живота. Зі слів хворих їм наніс поранення сусід. У жінки було проникаюче поранення, яке загрожувало життю. У чоловіка ніж попав у ребро, тому не було проникаючого поранення.
Крім того, вина  ОСОБА_8 підтверджується письмовими доказами,  а саме: 
-протоколом огляду місця події від 23.05.2024 року, з якого вбачається, що в ході огляду домоволодіння АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено дві чарки, мобільний телефон марки Нокіа з сім-карткою, сокиру, кухонний ніж, футболку, фрагменти газети та змиви речовин бурого кольору (т.1 а.п.184-201);
- протоколом огляду місця події від 23.05.2024 року, з якого вбачається, що в санітарній кімнаті приймального відділення КНП "Брусилівська лікарня" було оглянуто та вилучено одяг, який належить потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , в який вони були одягнуті під час нанесення їм ножових поранень (т.1 а.п.218-221);
- протоколом слідчого експерименту, проведеного 18.06.2024 року за участю потерпілого ОСОБА_13 , з якого вбачається, що ОСОБА_19 розповів та показав на місці, як ОСОБА_8 прийшов до його будинку з сокирою в правій руці, яку він вибив, після цього обвинувачений вдарив ОСОБА_21 ножем в живіт, а коли ОСОБА_19 почав його виштовхува з будинку, то вдарив його ножем в ліву сторону тіла (т.2.а.п.60-68). Вказаний протокол був повторно досліджений під час апеляційного розгляду;
- протоколом слідчого експерименту, проведеного 18.06.2024 року за участю потерпілої ОСОБА_21 , з якого вбачається, що ОСОБА_21 розповіла та показала на місці за яких обставин  ОСОБА_29 наніс їй ножем тілесні ушкодження, а після того, як його почав виштовхувати з будинку ОСОБА_19 , то він і йому наніс тілесне ушкодження. При цьому він нічого не казав (т.2 а.п.70-78). Вказаний протокол був повторно досліджений під час апеляційного розгляду;
- протоколом слідчого експерименту, проведеного 29.05.2024 року за участю свідка неповнолітнього ОСОБА_16 , з якого вбачається, що ОСОБА_27 розповів та на місці показав за яких обставин ОСОБА_29 вчинив злочин, вдаривши ножем ОСОБА_21 та ОСОБА_13 , при цьому вказував, що ОСОБА_29 погрожував всіх повбивати (т.2 а.п.86-90). Вказаний протокол також був повторно досліджений під час апеляційного розгляду;
- довідками КНП "Брусилівська лікарня" №59 та №60, з яких слідує, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходилися на лікуванні в КНП "Брусилівська лікарня" з 23.05.2024 року. ОСОБА_10 знаходилася з приводу проникаючого в черевну порожнину ножового поранення з пошкодженням брижі тонкого кишечника, внутрішня кровотеча, а ОСОБА_13 знаходився з приводу ножового не проникаючого поранення грудної клітки ліворуч (т.2 а.п.5,7);
- висновками експертів №764 від 24.05.2024 року та № 1047 від 10.07.2024 року, згідно яких у ОСОБА_10 виявлено рану, що проникає в черевну порожнину з ушкодженням брижі тонкого кишечнику, яка утворилася від дії предмету, що мав колючо-ріжучі властивості, не виключено в термін та за обставин, вказаних в медичних документах та в описовій частині про призначення судово-медичної експертизи, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя (т.2 а.п.9-11). Вказані висновки були повторно досліджені під час апеляційного розгляду;
- висновками експертів № 765 від 24.05.2024 року та №1048 від 10.07.2024 року, згідно яких у ОСОБА_13 виявено рану грудної клітки ліворуч, яка утворилася від дії предмету, що мав колючо-ріжучі властивості, не виключено в термін та за обставин, вказаних в медичних документах та в описовій частині постанови про призначення судово-медичної експертизи, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я (т.2 а.п.6, 12-13). Вказані висновки були повторно досліджені під час апеляційного розгляду;
- висновками експертів № 737 та №738 від 03.06.2024 року, з яких слідує, що кров ОСОБА_13 та ОСОБА_10 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО (т.2 а.п.14-19);
- висновками експертів № 739, №740, № 741 від 03.06.2024 року, згідно яких у вирізці ватного тампону об. №1 виявлена кров людини, у вирізках із футболки (об. №1-3) виявлена кров людини, походження якої можливе за рахунок крові особи (осіб), організму якої власнивості антиген Н, такою особою може бути як ОСОБА_13 так і ОСОБА_10 (т.2 а.п.27-35);
- висновком експерта №745 від 03.06.2024 року, згідно якого у вирізках з фрагменту газети, об. №1, виявлена кров людини, яка може належати будь-якій особі, організму якої властивий антиген Н, такими особами можуть бути як ОСОБА_13 так і ОСОБА_10 (т.2 а.п.38-40);
- висновком експерта №155/ц від 05.06.2024 року, з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі слідів темно-червоного кольору на ножі (об.№1) виявлено кров людини, статеву належність якої встановити неможливо через накладання на ядра клітин мікробної флори. При серологічному дослідженні даних слідів крові виявлений антиген Н ізосерологічної системи АВО, які могли утворитися від будь-якої особи, в крові якої міститься вказаний антиген, в тому числі як від потерпілої ОСОБА_10 , так і від потерпілого ОСОБА_13  (т.2 а.п.47-51) Вказаний висновок був повторно досліджений під час апеляційного розгляду;
- висновком експерта №137-МК від 12.07.2024 року, згідно якого на жилетці потерпілої ОСОБА_10 виявлено наскрізне пошкодження, яке розташовується на передній поверхні жилетки правої полички у нижній частині. Дане пошкодження по своєму характеру утворення являється колото-різаним та утворилось від одноразової проникаючої дії колючо-ріжучого предмету, який має лезо та обух з шириною занурення клинка ножа в шари одягу 20мм (внутрішня поверхня виробу). На жилетці будь-яких інших колото-різаних пошкоджень не виявлено.
Пошкодження на жилетці складає довжиною 33 мм, а на внутрішній поверхні виробу дане пошкодження довжиною 20 мм, різниця між пошкодженням вказує на те, що пошкодження на одязі утворилося при витяганні клинка ножа.
Колото-різане пошкодження на жилетці ОСОБА_10 , яке розташовується на передній поверхні правої полички у нижній частині співставляється з ушкодженням, яке розташовується в ділянці черевної порожнини праворуч.
Враховуючи довжину пошкодження (внутрішня поверхня виробу) 20мм та відсутність показнику глибини ранового каналу, а при досліджені клинка ножа було встановлено конструктивні його особливості та максимальна ширина клинка складає 21,5 мм, тому не виключається можливість, що пошкодження на одязі та на тілі потерпілої могло утворитися від дії клинка ножа, що представлений на дослідження при умові занурення його в одяг на глибину до 154 мм (15,4см), так і від будь-якого іншого предмету, аналогічним йому за формою і розмірами (т.2 а.п.56-59). Зазначений висновок також був повторно досліджений апеляційним судом.
Вказаними показаннями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_34 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 та ОСОБА_17 , які є послідовні та узгоджуються з іншими дослідженими судом першої інстанції та апеляційним судом письмовими доказами, підтверджується факт, що поведінка засудженого ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення (сварка з потерпілими), механізм, характер, спосіб завдання та локалізація тілесних ушкоджень, вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілих, однак, він її недосяг з незалежних від його волі причин, а тому колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, п.п.1, 13 ч.2 ст.115 КК України доведена повністю.
Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_8 не мав умислу на вчинення умисного вбивства, а лише хотів налякати потерпілих, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з досліджених безпосередньо апеляційним судом доказів,  ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, заздалегідь взявши вдома знаряддя злочину, а саме : сокиру та ніж, маючи прямий умисел на умисне вбивство двох осіб з метою помсти, пішов до будинку ОСОБА_13 .. Перебуваючи у вказаному будинку він, тримаючи в руках сокиру та ніж, піднятими в гору, гострою стороною сокири до присутніх осіб висловлював погрози вбити всіх присутніх «Порубаю всіх» та без розриву у часі, почав виконувати свій умисел на вбивство двох і більше осіб, завдавши ножові поранення ОСОБА_10 та ОСОБА_13 ..
Вказані ножові поранення, які були спричинені ОСОБА_8 потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_13 були направлені в життєво важливі органи, а саме у живіт та грудну клітку ліворуч.
Зазначені обставини у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про доведеність умислу ОСОБА_8 на позбавлення життя потерпілих, оскільки наносячи удари ножем в грудну клітку ліворуч ОСОБА_13 та в живіт ОСОБА_10 зі значною силою прикладання, про що свідчить занурення ножа на значну глибину тіла потерпілої, обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки у виді заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю потерпілих, або спричинення смерті та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.
За таких обставин, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду в частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.
Мотиви призначення покарання
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, пов`язаним із посяганням на життя потерпілих. 
Суд також враховує особу обвинуваченого, який не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, думку потерпілої ОСОБА_10 , яка не наполягала на призначенні ОСОБА_8 більш суворого покарання, а також наявність пом`якшуючих та обтяжуючої покарання обставин.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 згідно ст.66 КК України, апеляційний суд визнає активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, апеляційний суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.115 КК України КК України, у виді позбавлення волі, оскільки лише ізоляція обвинуваченого від суспільства буде необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів. 
При цьому колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш тяжкого покарання, з урахуванням відсутності щирого каяття обвинуваченого та встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення.
Питання щодо речових доказів вирішено судом першої інстанції у відповідності до ст.100 КПК України правильно. 
У відповідності до ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.420 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення, є підставою для скасування вироку та ухвалення нового вироку.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420, 615 ч.15 КПК України, апеляційний суд, 
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу начальника Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.04.2025 року щодо  ОСОБА_8 скасувати в частині його засудження за ч.1 ст.121 КК України та ухвалити в цій частині новий вирок.
Визнати  ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 11 (одинадцять) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_8 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання з 23 травня 2024 року по дату набрання вироком законної сили.
В решті вирок залишити без зміни.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, що тримається під вартою - ОСОБА_8 в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді: