ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1346/25  Номер провадження 22-ц/814/168/26	Головуючий у 1-й інстанції Ткачук Ю.А.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Обідіної О.І., Пікуля В.П.
за участю секретаря Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу  за заявою Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської міської територіальної громади про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської міської територіальної громади до Полтавської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про скасування рішення, визнання недійсним договору оренди та повернення земельної ділянки
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Салашного Михайла Олексійовича на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2025 року заступник керівника Полтавської обласної прокуратури Ілля Титарчук в інтересах держави в особі Полтавської міської територіальної громади звернувся до місцевого суду із заявою про забезпечення позову.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що на даний час відповідач ОСОБА_1 , вчиняє активні дії щодо забудови спірної земельної ділянки.
Зокрема, 18.10.2024 нею отримано містобудівні умови та обстеження забудови земельної ділянки №МU01:1383-2633-7572-1791, 21.10.2024 розроблено проект щодо нового будівництва автомийки самообслуговування, яким передбачено зведення на ділянці адміністративної будівлі та мийки самообслуговування.
Таким чином, незаконно визначена у договорі мета відведення в оренду земельної ділянки для подальшого проектування та будівництва об`єктів дорожнього сервісу, а також активні дії ОСОБА_1 щодо отримання вихідних даних для цілей нового будівництва дають підстави вважати, що ОСОБА_1 на спірній земельній ділянці може проводити будівельні роботи у період розгляду справи.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2025 рокузаяву про забезпечення позову задоволено та з урахуванням ухвали від 14 квітня 2025 року про виправлення описки, заборонено ОСОБА_1 за її замовленням іншим фізичним та/або юридичним особам (генеральним підрядникам) проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці площею 03737 га, з кадастровим номером 5310136700:16:007:0006, за адресою: АДРЕСА_1 .
Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 5310136700:16:007:0006 площею 0,3737 га, та заборонено вчиняти дії спрямовані на її відчуження, поділ/об`єднання, присвоєння інших кадастрових номерів та внесення будь-яких змін до Державного земельного кадастру.
Заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 0,3737 га, з кадастровим номером 5310136700:16:007:0006 за адресою: АДРЕСА_1 д та щодо будь-яких об`єктів нерухомості, розташованих на вказаній земельній ділянці.
Ухвала суду мотивована тим, що такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Салашний Михайло Олексійович, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу в частині заборони ОСОБА_1 за її замовленням іншим фізичним та/або юридичним особам (генеральним підрядникам) проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці площею 03737 га., з кадастровим номером 5310136700:16:007:006, за адресою: АДРЕСА_1 та шляхом заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 0,3737 га., з кадастровим номером 5310136700:16:007:006 за адресою: АДРЕСА_1 та щодо будь-яких об`єктів нерухомості, розташованих на вказаній земельній ділянці та постановити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні заяви.
Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що суд застосував захід забезпечення позову, який є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, що позбавляє ОСОБА_1 можливості користування майном, яке знаходиться на земельній ділянці, яке не є предметом спору та земельною ділянкою відповідно до умов договору оренди землі, який на час винесення ухвали не визнано судом недійсним.
Вказано, що оскаржувана ухвала по своїй суті суперечить основній меті забезпечення позову.
Зазначено, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції фактично заборонив ОСОБА_1 здійснювати господарську діяльність у новозбудованій автомийці самообслуговування. Таке рішення суду є неприпустимим та суперечить основним принципам правосуддя.
У відзиві Полтавська обласна прокуратура просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу – без змін.
Відзив обгрунтовано тим, що заявлений прокурором захід забезпечення позову відповідає процесуальним нормам, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обгрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.
Зазначено, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду в частині повернення земельної ділянки в стані придатному для використання.
Також від Полтавської міської ради надійшов відзив, у якому просили апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.
В обгрунтування відзиву зазначено, що суд першої інстанції при прийнятті оспорюваної ухвали дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи з підстав наведених в апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 – адвоката Салашного Михайла Олексійовича.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до порушення прав позивача в інтересах держави на спірну земельну ділянку.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що представником Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської територіальної громади подано до суду позовну заяву про визнання незаконним та скасування рішення, визнанням недійсним договору оренди, скасування державної реєстрації права оренди, зобов`язання повернути земельну ділянку Полтавській міській раді.
У позовній заяві представник позивача просив:
- визнати незаконним та скасувати п.13 рішення 53 сесії Полтавської міської ради 8 скликання від 26.04.2024 «Про надання, передачу в користування земельних ділянок та припинення користування земельними ділянками», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в оренду строком на 5 років земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,3737 га., кадастровий номер 5310136700:16:007:0006 (землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, код КВЦПЗ 12.11) для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень (код для визначення функціонального використання земельної ділянки 12.11); 
- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5310136700:16:007:0006, площею 03737 га., укладений 26.04.2024 між Полтавською міською радою та ФОП ОСОБА_2 ; 
- скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 03737 га., з кадастровим номером 5310136700:16:007:0006, за ОСОБА_1 без поновлення записів про право оренди на зазначену земельну ділянку за ФОП ОСОБА_2 ;
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути Полтавській міській територіальній громаді земельну ділянку площею 0,3737 га., кадастровий номер 5310136700:16:007:0006.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК підставою забезпечення позову є можливість ускладнення чи неможливість у майбутньому виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Способи забезпечення позову, які передбачені частиною першою статті 150 ЦПК України, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 152 ЦПК).
При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Необхідність вирішення цього питання виникає також з положень статті 12 ЦПК України, за змістом якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов`язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов`язків та була б гарантована реальна можливість захисту майнових та особистих (немайнових) прав сторін.
Отже, забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують позивачу виконання рішення суду в разі задоволення його позову та обмежують, насамперед, права відповідача на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення.
Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання судового рішення.
В роз`ясненнях, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 2 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність, та брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
До видів забезпечення позову законом віднесено накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії (пункти 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України).
Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.
У заяві зазначено, що підставою для звернення до суду з указаним позовом є те, що рішення Полтавської міської ради від 26.04.2024 «Про надання, передачу в користування земельних ділянок та припинення права користування земельними ділянками» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5310136700:16:007:0006 підлягає визнанню незаконним та скасуванню, договір оренди землі від 26.04.2024, укладений між Полтавською міською радою та ФОП ОСОБА_2 (у подальшому - ОСОБА_1 ), визнанню недійсним, а земельна ділянка площею з кадастровим номером 5310136700:16:007:0006, поверненню територіальній громаді міста Полтави.
Отже, предметом позову прокурора є правовідносини щодо права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, на якій розташований належна їй новозбудована автомийка самообслуговування.
Складовими права власності на землю є право розпорядження, володіння та користування цією нерухомістю.
У порядку забезпечення позову прокурор вважав необхідним тимчасово заборонити відповідачу за її замовленням іншим фізичним та/або юридичним особам (генеральним підрядникам) проведення будь-яких будівельних робіт на спірній земельній ділянці, накласти арешт на цю земельну ділянку та заборонено вчиняти дії спрямовані на її відчуження, поділ/об`єднання, присвоєння інших кадастрових номерів та внесення будь-яких змін до Державного земельного кадастру, а також заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки та щодо будь-яких об`єктів нерухомості, розташованих на вказаній земельній ділянці.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами, оскільки у випадку, якщо спір буде вирішено на користь позивача (у разі задоволення позовних вимог), є ризик істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, оскільки спірну земельну ділянку може бути відчужено, розподілено, а позивач буде змушеним звертатися до суду з іншим позовом.
Такі висновки узгоджуються із позицією ВС, викладеною у постанові від 11 листопада 2020 року у справі №490/6312/19-ц.
Необхідність збереження правового статусу та стану спірної ділянки відповідає умовам вжиття заходів забезпечення позову та застосуванню правил частини другої статті 149 ЦК.
Такі умови можуть бути забезпечені тимчасовою забороною розпорядження цим майном з передачею прав на цю землю та автомийку самообслуговування та з реєстрацією речових прав, а також забороною змінювати об`єкт спору (цільове призначення, поділ, об`єднання тощо).
Метою вжиття забезпечувальних заходів у цьому спорі є забезпечення знаходження майна у відповідача в незмінному вигляді.
Таким чином безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала по своїй суті суперечить основній меті забезпечення позову, оскільки у разі задоволення позовних вимог позивача, існує реальна загроза ускладнення виконання судового рішення.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову.
Ухвала є законною та обґрунтованою, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Салашного Михайла Олексійовича – залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 лютого 2026 року.

Головуючий    Т.В. Одринська

Судді       О.І. Обідіна

В.П. Пікуль