ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/7300/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І., 
. 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року (суддя Чернова Жанна Миколаївна) в адміністративній справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправними та скасування наказів, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати пункти 19.4 та 19.8, в частині, що стосуються ОСОБА_1 , наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2800 від 30.11.2024 про притягнення до дисциплінарної відповідальності в період з 21.11.2024 по 30.11.2024; у разі необхідності, вийти за межі позовних вимог згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що наказ має назву та по своєму змісту є саме наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Виходячи зі змісту наведеного наказу ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за: 1. Самовільне залишення військової частини або місце служби; 2. Невихід на службу (навчання). В оскаржуваному ж рішенні суд констатує факт того, що зупинення нарахування грошового забезпечення та позбавлення виплати премії відбулось за невихід на службу. Таке твердження суперечить змісту оскаржуваного наказу. У випадку встановлення факту самовільного залишення військової частини або місця служби рішення щодо наявності в діях військовослужбовця складу правопорушення має вирішувати суд. У випадку встановлення факту невиходу на службу - командування (якщо це порушення виконавської дисципліни) або суд (якщо це адміністративне правопорушення, передбачене статтею 172-11 КУпАП). Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного наказу було притягнуто до дисциплінарної відповідальності одночасно за самовільне залишення військової частини або місце служби та невихід на службу (навчання), результатом чого стало зупинення нарахування грошового забезпечення та невиплата премії за листопад 2024 року. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 07.08.2024 (а.с. 10).
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 10665 від 06.12.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «МКС № 2 імені проф. О.О. Шалімова» ХМР з 13.11.2024 по 06.12.2024 (а.с.11).
Командир стрілецького спеціалізованого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_2 30.11.2024 звернувся з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому доповів, що з доповіді тимчасово виконуючого обов`язки начальника медичного пункту стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) Військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_3 стало відомо про те, що старший механік відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) Військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , який з 13.11.2024 перебуває на стаціонарному лікуванні в медичному закладі КНП «МКЛ» № 2 ім. проф. О.О. Шалімова», 29.11.2024 самовільно залишив місце лікування, про що стало відомо від лікаря. Лікар пояснив, що солдат ОСОБА_1 звертався до нього за дозволом залишити лікарню, однак той заборонив це робити. Солдат ОСОБА_1 на зв`язок вийшов та повідомив, що йому дозволили залишити територію лікарні та відпустили додому до м. Запоріжжя. Просив зняти з грошового забезпечення та призупинити нарахування премії солдату ОСОБА_1 та призначити службове розслідування за фактом самовільного залишення місця лікування солдатом ОСОБА_1 (а.с. 29).
Відповідно до пункту 41 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.11.2024 № 335, відповідно до абзацу 9 пункту 15 розділу І наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 з 30.11.2024 наказано зняти зі всіх видів забезпечення, з грошового забезпечення з 29.11.2024 до з`ясування обставин – солдата ОСОБА_1 . Підстава: рапорт підполковника ОСОБА_5 , вх.№ 29170 від 30.11.2024 (а.с. 97).
Командиром Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) прийнято наказ № 2800 від 30.11.2024 про притягнення до дисциплінарної відповідальності в період з 21.11.2024 по 30.11.2024 
Оскаржуваний наказ містить інформацію про те, що 29.11.2024 самовільно залишив лікувальний заклад старший механік відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) Військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 . Рапорт від 30.11.2024 № 29170 командира стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 . 
Відповідно до пункту 19.4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2024 № 2800: «Відповідно до абзацу 9 пункту 15 розділу І наказу Міністра оброни України «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам» № 260 від 07.06.2018 на підставі самовільного залишення військової частини або місця служби без поважних причин, призупинено грошове забезпечення, зокрема, з 29.11.2024 старшому механіку відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) Військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_7 ».
Згідно з п. 19.8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2024 № 2800: «Відповідно до абзацу 2 пункту 5 розділу XVI наказу Міністра оборони України «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам» № 260 від 07.06.2018 за невихід на службу (навчання) без поважних причин не виплачувати щомісячну премію за листопад 2024 року наступним військовослужбовцям, у тому числі: старшому механіку відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) Військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_8 ».
Позивач вважає пункти 19.4 та 19.8, в частині, що стосуються ОСОБА_1 , наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2800 від 30.11.2024 про притягнення до дисциплінарної відповідальності в період з 21.11.2024 по 30.11.2024 протиправними, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку правомірності оскаржуваних наказів, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно зі ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
За приписами абзацу 9 пункту 15 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується: зокрема, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Абзацом 2 пунктом 5 розділу XVI Порядку № 260 визначено, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
У цій справі позивач не спростовує, що у період з 29.11.2024 по 01.12.2024 був відсутній за місцем лікування, натомість вважає оскаржуваний наказ протиправним, оскільки такий має назву та по своєму змісту є саме наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Суд апеляційної інстанції не вважає такі зауваження позивача слушними, адже з оскаржуваного наказу чітко вбачається, що командиром військової частини наказано з 29.11.2024 призупинити виплату позивачеві грошового забезпечення та премії у зв`язку з відсутністю у місці лікування, що є самостійною підставою для застосування відповідачем пункту 15 розділу І та пункту 5 розділу XVI Порядку № 260.
В той же час суд першої інстанції вірно зауважив, що зняття військовослужбовця з грошового забезпечення або невиплата премії відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, не є дисциплінарними стягненнями, які можуть бути накладені на військовослужбовця за наслідками притягнення такого до дисциплінарної відповідальності.
Колегія суддів в межах цієї справи не встановила, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Формулювання назви наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності в період з 21.11.2024 по 30.11.2024» не свідчить про притягнення ОСОБА_1 до такої відповідальності, адже оскаржуваний наказ прийнятий щодо широкого кола військовослужбовців, серед яких є й ті, які притягнуті до дисциплінарної відповідальності. Відтак, правова природа оскаржуваного наказу визначається судом не за назвою, а за його змістом в частині, яка стосується позивача. 
Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року в адміністративній справі № 280/7300/25 без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 10 березня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 10 березня 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров 

суддя Т.І. Ясенова