ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
20 квітня 2026 року 	Справа № 280/739/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
На адресу Запорізького окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 (далі – позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) надійшла позовна заява у якій позивач (з урахуванням уточненого позову) просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку гр. ОСОБА_1 та повідомленні до органів Нацполіції про затримання та доставлення його, як такого, що вчинив адміністративне правопорушення передбачене статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до найближчого районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
- зобов`язати відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення гр. ОСОБА_1 правил військового обліку;
- зобов`язати відповідача повідомити Національну поліцію про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення гр. ОСОБА_1 , щодо якого надсилалося звернення.
Окрім того, просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь гр. ОСОБА_1 витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05 січня 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_2 було ініційовано звернення до органів Національної поліції щодо доставлення ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», у яких зазначено причину звернення до поліції «не пройшли (відмовились від проходження) ВЛК» та дату такого звернення – 05 січня 2026 року. При цьому жодного протоколу про адміністративне правопорушення за статтями 210 або 210-1 КУпАП станом на зазначену дату складено не було, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутня. Позивач вважає, що дії ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку за відсутності факту його притягнення до адміністративної відповідальності, є протиправними, що стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалою судді від 02 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам статей 160-161 КАС України.
12 лютого 2026 року позивачем усунуто недоліки позову шляхом подання до суду уточненого позову із заявленням позовних вимог тільки до одного територіального центу комплектування, а саме, - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою судді від 17 лютого 2026 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/739/26, розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання та витребувано у відповідача докази по справі.
Також, вказаною ухвалою судді від відповідача витребувано докази по справі.
Відповідач проти задвоолення позову заперечив та подав до суду відзив на позов у якому вказав, що з огляду на вимоги пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3621-IX в редакції Закону № 4235-IX, позивач був зобов`язаний самостійно звернутися до ТЦК та СП або через «Резерв+» для отримання направлення на ВЛК для проходження повторного медичного огляду та пройти повторний медичний огляд до 05 червня 2025 року. Проте, ОСОБА_1 не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_5 для проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби. З урахуванням цих норм, ІНФОРМАЦІЯ_6 виявив факт непроходження до 05 червня 2025 року повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби, мав законні підстави для відображення у Реєстрі інформації про порушення, що полягає у невиконанні позивачем прямого обов`язку, встановленого для військовозобов`язаних Законом № 3621-IX, щодо проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби. В задоволенні позову просить відмовити в повновму обсязі.
05 березня 2026 року від представника позивача на адресу суд надійшла відповідь на відзив, у якій останні не погоджується із доводами предстаника відповідача, викладеними у відзиві на позов.
На підставі матеріалів справи суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
06 січня 2026 року, позивач через електронний військово-обліковий документ у мобільному застосунку «Резерв+» виявив наявність статусу «Порушення правил військового обліку» в Єдиному державному реєстрі «Оберіг». В графі причина звернення до нацполіції вказано «не пройшли (відмовились від проходження) ВЛК». 
10 січня 2026 року представником позивача було подано до ІНФОРМАЦІЯ_4 адвокатський запит про надання інформації щодо підстав внесення інформації стсоовно особи позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» у якості порушника правил військового обліку.
21 січня 2026 року одержано відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_4 на вищезазначий адвокатський запит за №1979/189, яким останнього повідомлено про те, що підставою внесення відомостей щодо розшуку ОСОБА_1 є порушення Закону України від 21 березня 2024 року №3621-IX, відповідно якого громадяни, які були визнані обмежено придатними до військової служби зобов`язані 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Для складання протоколу та винесення постанови про адміністративне правопорушення йому необхідно особисто звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_4 ».
Позивач вважає, що дії ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку за відсутності факту його притягнення до адміністративної відповідальності, є протиправними, що стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить із наступного. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Згідно з частинами першою, третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону № 2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Частиною п`ятою статті 33 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону № 2232-ХІІ).
На виконання частини п`ятої статті 33 Закону № 2232-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 30 грудня 2022 року №1487 затвердив Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном (далі - Порядок №1487).
Згідно з пунктом 2 Порядку №1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16 березня 2017 року № 1951-VIII "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" (далі - Закон №1951-VIII) єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1951-VII основними завданнями Реєстру є: ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку.
Відповідно частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
З урахуванням зазначеного, відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію його бази даних, при цьому до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Водночас, пунктом 20-1 частини першої статті 7 Закону № 1951-VIII передбачено, що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).
Водночас, аналіз наведених норм права свідчить про те, що внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про притягнення особи до адміністративної відповідальності або про вчинення нею правопорушення можливе лише за наявності належним чином встановленого факту такого правопорушення, що підтверджується відповідними процесуальними документами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення та/або постановою про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з пунктом 20-1 частини першої статті 7 Закону України №1951-VIII до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема, відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, із зазначенням дати, номера та короткого змісту протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення.
Таким чином, закон прямо пов`язує можливість внесення відповідних відомостей до Реєстру саме з фактом притягнення особи до адміністративної відповідальності, що має бути оформлено у встановленому законом порядку.
Відповідно до статей 254, 256, 283 КУпАП, факт вчинення адміністративного правопорушення підлягає фіксації шляхом складання протоколу, після чого справа підлягає розгляду уповноваженим органом з прийняттям постанови, яка може бути оскаржена у встановленому законом порядку.
Отже, до моменту винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відсутні правові підстави вважати особу такою, що вчинила адміністративне правопорушення.
Судом встановлено, що позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_4 від 21 січня 2026 року жодних протоколів чи постанов щодо гр. ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за статті 210, 210-1 КУпАП відповідачем не складалось. 
У відзиві на позов, представник відповідача повідомив суд про те, що протоколи чи постанови щодо гр. ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за статті 210, 210-1 КУпАП відповідачем не складались.
Відповідач також повідомив, що непройшовши повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби у визначений законодавством термін до 05 червня 2025 року громадянин ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене частиною статтею 210-1 КУпАП.
У зв`язку з цим 05 січня 2026 року подано звернення до органів Національної поліції України щодо доставлення громадянина ОСОБА_1 як такого, що вчинив адміністративне правопорушення за статтею 210-1 КУПАП.
Так, наявні у матеріалах справи докази підтверджують, що відповідачем не було складено протоколу про адміністративне правопорушення, а також постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Разом з тим, попри відсутність протоколу та постанови про адміністративне правопорушення, до органів Національної поліції відповідачем направлено звернення щодо доставлення позивача як особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а у Реєстрі «Оберіг» відображено статус про порушення правил військового обліку.
Суд зазначає, що сформований 09 січня 2026 року електронний військово-обліковий документ підтверджує, що станом на вказану дату у Реєстрі «Оберіг» продовжували міститися відомості про порушення правил військового обліку щодо ОСОБА_1 , із зазначенням дати звернення до поліції 05 січня 2026 року, однак без зазначення будь-якого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Суд звертає увагу, що за змістом пункту 20-1 частини першої статті 7 Закону №1951-VIII до Реєстру підлягають внесенню саме відомості про притягнення до адміністративної відповідальності, тобто відомості, підтверджені встановленими законом процесуальними документами, із зазначенням дати, номера та короткого змісту протоколу та/або постанови.
Водночас відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що стосовно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 чи 210-1 КУпАП, або винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.
За приписами статей 254, 256, 283 КУпАП встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення та притягнення особи до адміністративної відповідальності відбувається у визначеній законом процедурі, яка включає складання протоколу, розгляд справи уповноваженим органом та винесення постанови. Саме постанова у справі про адміністративне правопорушення є індивідуальним актом, яким фіксується висновок органу про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення та застосування до неї заходів адміністративного впливу.
Отже, до моменту належного процесуального оформлення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності відсутні правові підстави вважати її такою, що вчинила адміністративне правопорушення, а відтак і відображати у державному реєстрі відповідні відомості як встановлений факт.
Суд зауважує, що посилання відповідача на непроходження позивачем повторного медичного огляду не змінює наведеного висновку суду, оскільки така обставина може бути лише підставою для ініціювання передбаченого законом порядку притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку.
Суд також бере до уваги, що за змістом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Внесення до Реєстру відомостей про порушення позивачем правил військового обліку за відсутності факту притягнення до адміністративної відповідальності, а також ініціювання звернення до органів Національної поліції щодо доставлення особи як такої, що вчинила адміністративне правопорушення, без наявності протоколу чи постанови, не відповідає вказаним конституційним вимогам.
Таким чином, суд дійшов висновку, що дії ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку за відсутності факту його притягнення до адміністративної відповідальності, є протиправними.
З огляду на те, що відповідач як орган ведення Реєстру забезпечує його ведення та актуалізацію бази даних, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку, оскільки такі відомості внесено без належної правової підстави.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача направити повідомлення органам Національної поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про Національну поліцію», поліція засобами інформаційно-комунікаційної системи наповнює та підтримує в актуальному стані реєстри та бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, стосовно осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, провадження у справах за якими здійснюється поліцією або територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03 серпня 2017 року № 676 затверджено Положення про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України».
За визначенням пункту 2 розділу I Положення №676, інформаційно-комунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - система ІПНП) - сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно- аналітичного забезпечення. Система ІПНП є функціональною підсистемою єдиної інформаційної системи МВС (далі - ЄІС МВС).
Згідно пункту 1 розділу II Положення №676, основними завданнями системи ІПНП є:
інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності Національної поліції України;
забезпечення наповнення та підтримки в актуальному стані інформаційних ресурсів баз (банків) даних, що входять до ЄІС МВС;
забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу;
забезпечення електронної взаємодії з МВС та іншими органами державної влади.
Згідно пункту 1 розділу ІІІ Положення №676, інформаційними ресурсами системи ІПНП є інформація, що утворена в процесі діяльності поліції та використовується:
для наповнення та підтримки в актуальному стані баз (банків) даних, які входять до ЄІС МВС та визначені статтею 26 Закону України «Про Національну поліцію»;
для формування баз даних у сфері управлінських відносин, необхідних для виконання покладених на поліцію повноважень;
для формування баз даних, необхідних для забезпечення щоденної діяльності поліції, у сфері трудових відносин, фінансового забезпечення, документообігу.
Отже, ІКС «Інформаційний портал Національної поліції України» може містити дані щодо доставлення до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, а також щодо розшуку цих осіб.
Такі дані вносяться до ІКС «Інформаційний портал Національної поліції України» на підставі звернення ТЦК та СП, яке передбачене Додатком 20 до Порядку №1487 і надсилається органам Національної поліції для доставлення до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення.
Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем правопорушення, яке передбачено статті 210 або 210-1 КУпАП, тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку або законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Таким чином, у керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки були відсутні підстави для звернення до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Аналізуючи вищевказане суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо направлення звернення до органів Національної поліції України про наявність підстав для адміністративного затримання та доставлення позивача до відповідача.
Враховуючи вищевказані положення пункт 79 Порядку №1487, позовні вимоги позивача зобов`язального характеру у вказаній частині суд задовольняє шляхом зобов`язання відповідача направити до органів Національної поліції повідомлення про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Таким чином, позов підлягає задоволенню.
З метою ефективного захисту право позивача суд вважає за необхідне:
- визнати протиправними дії відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення правил військового обліку позивачем та його розшуку;
- зобов`язати відповідача видалити (вилучити) з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення правил військового обліку позивачем та відомості про його розшук;
- зобов`язати відповідача направити повідомлення органам Національної поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення позивача до відповідача, у відповідності до вимог п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що фактично, позовні вимоги задоволені, оскільки дії відповідача визнані протиправними, а зобов`язання вчинити певні дії є похідною вимогою, суд дійшов висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 2 662,40 грн. Розподіл судових витрат у частині витрат на правову допомогу, з огляду на орієнтований розрахунок, з урахуванням частини 7 статті 139 КАС України буде здійснено судом у разі подання позивачем доказів понесення витрат, які останній сплатив у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 9, 139, 241-243, 254-262 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 його розшуку.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 видалити (вилучити) з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 відомості про його розшук.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 направити повідомлення органам Національної поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 , у відповідності до вимог п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662,40 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення у повному обсязі складено та підписано 20 квітня 2026 року.

Суддя Д.В. Татаринов