Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" лютого 2026 р. Справа153/56/26
Провадження2/153/25/26-ц 
Ямпільський районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді Дзерина М.М.
за участю секретаря судового засідання Поліш Н.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення додаткових витрат на дитину, 
В С Т А Н О В И В : 
Позивач звернулась до суду із позовом про стягнення про стягнення додаткових витрат на дитину. Свої вимоги мотивує наступним: 23 лютого 2012 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб за рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області. Від даного шлюбу у них є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із нею та перебуває повністю на її утриманні. Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 01 листопада 2018 року змінено спосіб стягнення аліментів із відповідача та стягується із нього на утримання доньки аліменти в розмірі частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття. Їх донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має проблеми із здоров`ям, а саме потребує ортодонтичного лікування у лікаря-ортодонта та лікаря стоматолога на загальну суму 21 348 грн. 05 коп. Тобто понесені нею витрати в загальному складають 21 348 грн. 05 коп. Також, відповідно до ректороманоскопії від 23.12.2025 року доньці встановлений діагноз гостра тріщина анального сфінктера. Хронічні закрепи. Мегаректум, донька потребує постійного лікування. Вона одна не спроможна утримувати доньку,Ю тому вимушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки відповідач не бажає добровільно компенсувати витрати на лікування доньки. При цьому відповідач є працездатним, працює та отримує заробітну плату, а отже має можливість оплатити половину додаткових витрат на дитину. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 , на її користь додаткові витрати у розмірі 10 674 грн. Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме: судовою повісткою із рекомендованим повідомленням, яка направлялася за зареєстрованим місцем проживання АДРЕСА_1 . Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив суду не подав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло.
Частиною 1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Із досліджених судом письмових доказів, які є у справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с.8).
З копії виконавчого листа №153/1383/18 виданого Ямпільського районного суду Вінницької області від 01 листопада 2018 року встановлено, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відстотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття (а.с.14).
Із витягу №2025/012836916 встановлено, що ОСОБА_1 , зареєстрована по АДРЕСА_2 (а.с.9).
Із витягу №2024/002450484 встановлено, що ОСОБА_3 , зареєстрована по АДРЕСА_2 (а.с.10).
З довідки виданої лікарем-стоматологом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 потребувала лікування у лікаря-стоматолога та отримала лікування на суму 1980 грн. (а.с.11).
З довідки виданої лікарем-ортодонтом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 потребувала ортодонтичного лікування у лікаря-ортодонта. З приводу цього пацієнтці була встановлена брекет-система 04 листопада 2025 року (а.с.12).
З копій фіскальних чеків від 04.11.2025 року, 27.10.2025 року, 23.12.2025 року, 06.01.2026 року встановлено, що позивач понесла на лікування доньки витрати у загальній сумі 21 348 грн. 05 коп.(а.с.13). 
З рентгенівського знімку від 28.10.2025 року встановлено, що ОСОБА_3 було зроблено панорамний знімок у стоматологічній клініці (Вінінтермед) (а.с.15).
З фотознімків встановлено, що ОСОБА_3 було встановлено брекет-систему (а.с.16).
З копії Ректороманоскопії встановлено, що ОСОБА_3 був встановлений діагноз – гостра тріщина анального сфінктера. Хронічні закрепи. Мегаректув (а.с.17).
Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, що стосуються обов`язку батька та матері утримувати дитину, які регулюються главою 15 Сімейного кодексу України (надалі - СК України).
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.18, ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч.1 ст.141СКУкраїни мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Предметом цього спору є стягнення фактично понесених витрат, позивачем є мати дитини, відтак істотною обставиною є встановлення факту понесення нею витрат, викликаних саме особливими обставинами, такими як лікування дитини.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 13.09.2017р. у справі №6-1489цс17, згідно із ч.1 ст.185 СК України - той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Враховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 756/14483/18.
Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.
Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
Відповідно до частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо.
Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та 09 вересня 2019 року в справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19).
Судом встановлено, що позивачем дійсно понесено витрати в розмірі 21 348 грн. 05 коп. на оплату додаткових витрат, пов`язаних із лікуванням дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме стоматологічне лікування, встановлення брекет-системи (ортодонтичне лікування)та проктологічне лікування доньки. Вищевказані витрати були здійснені з метою лікування дитини, а отже є додатковими витратами та регулюються ст.185 СК України. Встановлені обставини відповідачем не спростовано.
На переконання суду відповідач, як батько спільної з позивачем дитини, зобов`язаний брати рівну з позивачем матеріальну участь у додаткових витратах на доньку, що обумовлені станом її здоров`я.
Враховуючи викладене, суд констатує, що позивачем понесені додаткові витрати, пов`язані з лікуванням спільної дитини сторін в розмірі 21 348 грн. 05 коп., тому визначає, що додаткові витрати, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становлять 10 674 гривень, тобто половину тих коштів, які витрачені позивачем.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.
Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані позивачем у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 ЦПК України, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку.
Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати з яких: 6000 грн. – витрати за професійну правничу допомогу, від сплати судового збору позивач була звільнений на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позовні вимоги задоволено, а позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору за заявлену позвону вимогу, а тому в порядку ст.141 ЦПК України, суд має підстави покласти судовий збір на відповідача та стягнути з нього в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" . 
Позивачка також просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно розрахунку суми гонорару за надання правничої допомоги на підставі договору б/н від 14 січня 2026 року, попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат та квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 14 січня 2026 року встановлено, що позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн. (а.с.19-21).
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В матеріалах справи містяться докази на підтвердження витрат позивачки на правову допомогу адвоката, а саме: проведення усних консультацій, підготовка позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дитину у сумі 6000 грн.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеним здійснення позивачами оплати професійної правничої допомоги у розмірі 6000 грн., тому суд вважає за необхідне на підставі ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 141, 247, 263-265, 279 354-355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення додаткових витрат на дитину, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 10 674 (десять тисяч шістсот сімдесят чотири) гривні .
Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 (шість тисяч) гривень.
Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в дохід держави в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривень 20 (двадцять) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Головуючий М.М. Дзерин