ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2651/26 Справа № 204/280/25 	  	Головуючий у першій інстанції:  Чапала Г. В. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Городничої В.С., Агєєва О.В.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» на рішення Чечелівського районного суду м.Дніпра у складі судді Чапала Г.В. від 07 листопада 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,– 

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2024 року ТОВ «Глобал Спліт» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 09.11.2021 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1/4228102, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 100000,00 грн строком на 72 місяці з 09.11.2021 року до 08.11.2027 року (включно). Відповідно до підпунктів 1.4.1-1.4.2 пункту 1.4. статті 1 кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати банку процентну винагороду щомісячно, в розмірі 15.00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2.35% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору. 29.08.2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» було укладено договір №4-2023 про відступлення прав вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №1/4228102 від 09.11.2021. 15.09.2023 відбулась передача права вимоги за кредитним договором №1/4228102 від 09.11.2021 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт». 15.09.2023 АТ «Креді Агріколь Банк» було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги за договором №4-2023 від 29.08.2023 по кредитному договору №1/4228102 від 09.11.2021. 08.11.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» направило відповідачу вимогу про необхідність дострокового повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати направлення вимоги. У зв`язку з невиконанням відповідачем вказаних зобов`язань, станом на 18.12.2024 року у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 167637,17 грн, яка складається з простроченої заборгованості за основним боргом - 97266,11 грн, простроченої заборгованості за відсотками 23371,06 грн, простроченої заборгованості за комісією 47000,00 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором №1/4228102 від 09.11.2021 у загальному розмірі 167637,17 гривень. 
Рішенням Чечелівського районного суду м. Дніпра від 07 листопада 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» суму заборгованості за кредитним договором №1/4228102 від 09.11.2021 року, яка складається із суми простроченої заборгованості – 30570,50 грн, суми прострочених відсотків – 23371,06 грн, а всього 53941,56 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 779,53 грн. Розстрочено ОСОБА_1 виконання рішення суду на 12 (дванадцять) місяців шляхом сплати рівними частинами у розмірі 4560,09 грн, щомісячно.
В апеляційній скарзі ТОВ «Глобал Спліт», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 09 листопада 2021 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1/4228102, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 100000,00 грн строком на 72 місяці з 09.11.2021 року до 08.11.2027 року (включно) (а.с. 19-20). 
Додатком №1 до вказаного вище кредитного договору погоджено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та раельної річної процентної ставки, а також Графік платежів по кредиту (а.с. 22-23). 
Відповідно до підпунктів 1.4.1-1.4.2 пункту 1.4. статті 1 кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати банку процентну винагороду щомісячно, в розмірі 15.00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2.35% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору. 
Кредитні кошти у сумі 100000,00 грн були надані відповідачу, що підтверджується копією платіжної інструкції №39888182-1 від 09.11.2021 та не заперечується останнім (а.с. 24). 
29 серпня 2023 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» було укладено договір №4-2023 про відступлення прав вимоги, за умовами якого у відповідності до умов договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені договором. Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення права вимоги за цим договором не є забезпечувальними відступленнями. відступлення первісного кредитора здійснюється шляхом купівлі новим кредитором права вимоги, а новий кредитор набуває права на всі суми, які він одержить від боржників на виконанні вимоги, а первісний кредитор не відповідатиме перед новим кредитором, якщо одержана ним сума буде меншою від суми, сплаченої новим кредитором первісному кредитору. Разом з правом вимоги до нового кредитора переходять всі інші права та обов`язки первісного кредитора за кредитним договором. у випадку укладання сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимог доповнює, а не замінює попередній (а.с. 9-12). 
15.09.2023 відбулась передача права вимоги за кредитним договором №1/4228102 від 09.11.2021 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», що підтверджується копією Реєстру прав вимог №1 від 15.09.2023 та копією платіжної інструкції №150 від 18.09.2023 (а.с. 49, 58). 
Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» було направлено повідомлення від 15.09.2023 про відступлення прав вимоги за договором №4-2023 від 29.08.2023 по кредитному договору №1/4228102 від 09.11.2021, що підтверджуться копією вказаного повідомлення (а.с. 40) та копією списку №32333 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Київ – 1 (а.с. 41-43), де ОСОБА_1 знаходиться в списку за №48.
Окрім того, 08.11.2024 ТОВ «Глобал Спліт» направило позичальнику ОСОБА_1 вимогу №6919 про погашення заборгованості у розмірі 167637,17 грн протягом 30 календарних днів з дати відправки цієї вимоги, відповідно до копії списку Реєстру №141 згрупованих відправлень рекомендованих листів, де ОСОБА_1 знаходиться в списку за №6 (а.с. 44 на звороті). 
Доказів вручення вимоги ТОВ «Глобал Спліт» від 08.11.2024 №6919 позивачем не представлено. 
Відповідач заперечує отримання вказаних вище вимог, зазначивши про відсутність листоноші на ділянці приватних будинків, де він проживає. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором №1/4228102 від 09.11.2021, станом на 18.12.2024 року, позивачем нарахована заборгованість у розмірі 167637,17 грн, яка складається з простроченої заборгованості за основним боргом - 97266,11 грн, простроченої заборгованості за відсотками 23371,06 грн, простроченої заборгованості за комісією 47000,00 грн (а.с. 17). 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. 
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. 
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі 5. 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).
Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».
Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Судом встановлено, що кредит за кредитним договором №1/4228102 від 09.11.2021є споживчим, що підтверджено у пункті 1.2 кредитного договору. 
08.11.2024 ТОВ «Глобал Спліт» направило позичальнику ОСОБА_1 вимогу №6919 про погашення заборгованості у розмірі 167637,17 грн протягом 30 календарних днів з дати відправки цієї вимоги, відповідно до копії списку Реєстру №141 згрупованих відправлень рекомендованих листів, де ОСОБА_1 знаходиться в списку за №6 (а.с. 44 на звороті).
Доказів вручення вимоги ТОВ «Глобал Спліт» від 08.11.2024 №6919 позивачем не представлено. 
Крім того, позивачем надано лише копію списку Реєстру 141 згрупованих відправлень рекомендованих листів (а.с. 44 зворот). Однак, суду не надано опису вкладення, у зв`язку з чим неможливо встановити які саме документи містило вказане відправлення.
У постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц (провадження №14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.
У постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.
При цьому слід звернути увагу, що з 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», яким врегульовано в тому числі і питання дострокового повернення споживчого кредиту (стаття 16 Закону).
Починаючи з 10 червня 2017 року, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою зокрема визначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
У позичальника ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач завчасно направив лист-вимогу про дострокове повернення кредиту, а позичальник таку вимогу одержав. 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 02 лютого 2022 року у справі №755/11307/17, від 22 жовтня 2025 року у справі №766/2926/23 щодо застосування статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». 
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. 
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. 
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. 
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. 
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У пункті 1.4.2 кредитного договору №1/4228102 від 09.11.2021 року сторони обумовили, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,35% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає: послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за Договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, 24/7 та через Довідковий центр Банку, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасної сплати платежів тощо. 
Умови вищевказаного Кредитного договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.
Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення пункту 1.4.2 кредитного договору №1/4228102 від 09.11.2021 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21. 
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. 
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі №755/11636/21 (провадження №61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження №61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі №755/9486/21 (провадження №61-5581св22). 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши нікчемність умов договору №1/4228102 від 09.11.2021 щодо нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості (пункт 1.4.2), - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» простроченої заборгованості за комісією в сумі 47000,00 грн.
Крім того, відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. 
Відповідно до частини п`ятої статті 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. 
Оскільки вирішуючи спір про стягнення заборгованості встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України. 
Судом установлено, що сплачувані відповідачем кошти на виконання умов кредитного договору №1/4228102 від 09.11.2021частково зараховувались банком на погашення заборгованості по комісії на загальну суму 7050,00 грн, що відповідає представленій позивачем виписці з особового рахунку (а.с. 39). 
У пункті 2.2.1 договору №1/4228102 від 09.11.2021 погоджено, зокрема, що сума перевищення зараховується на погашення заборгованості за кредитом в день повернення кредиту. 
Отже, зважаючи на встановлену судом нікчемність умов договору щодо нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд обґрунтовано дійшов висновку про зарахування сплаченої суми 7050,00 грн (яка була зарахована позивачем на погашення комісії) в рахунок погашення заборгованості та тілом кредиту. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення  ОСОБА_1 09.11.2021 кредитного договору №1/4228102 та отримання за його умовами грошових коштів; враховуючи неналежне виконання відповідачем умов вказаного договору та наявність, у зв`язку з цим, заборгованості перед банком; встановивши нікчемність умов договору щодо нарахування комісії, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Глобал Спліт» простроченої (строк оплати якої на час пред`явлення позову настав) заборгованості за вказаним кредитним договором, станом на 18.12.2024 року, у розмірі 53941,56 грн, а саме (37620,50 грн прострочене тіло кредиту – 7050,00 грн сплачені та зараховані кошти на комісію) 30570,50 грн - прострочене тіло кредиту, 23371,06 грн - прострочені відсотки. 
Колегія звертає увагу, що відповідач, згідно змісту відзиву на позовну заяву, не заперечує факт укладення вказаного вище кредитного договору та отримання за його умовами кредитних коштів. 
У відзиві на позовну заяву відповідач просив, зокрема, розстрочити виконання рішення суду на 1 рік щомісячною оплатою боргу рівними частинами посилаючись на те, що він не має можливості виконати рішення суду повністю, враховуючи тяжкий матеріальний стан та наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення. Пояснює, що наразі хворіє та йому було зроблено операцію, поставлено важкий діагноз, на підтвердження чого суду надано копії медичної документації. Окрім того, у зв`язку з військовою агресією проти України, на даний час знайти стабільну оплачувану роботу з урахуванням стану здоров`я відповідач не має можливості. 
На підтвердження вказаних обставин, окрім медичної документації (а.с. 116-119), суду надано копію довідки з попереднього місця роботи відповідача (ТОВ «Майстерня меблів. Рудков»), згідно якої підприємство не нараховує заробітну плату та не веде фінансово-господарську діяльність, призупинене та не має змоги відновитись (а.с. 114), а також довідки про доходи відповідача від роботи на посаді сторожа Комунальної установи «Дніпровський міський територіальний центр соціального обслуговування», згідно якої нараховано загальну суму доходу за період з 01.05.2023 по 31.10.2023 у розмірі 42071,12 грн, тобто в середньому 7011,85 грн. на місяць без урахування податків та зборів.
Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, про що зазначає в резолютивній частині рішенні (пункт 2 частини сьомої статті 265, частина перша статті 267 ЦПК України).
Відповідно до статті 435 ЦПК України, підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина третя та четверта статті 435 ЦПК України).
Розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення (частина п`ята статті 435 ЦПК України).
Суд, беручи до уваги соціальний аспект та ті виклики, що постали перед українським суспільством (введення воєнного стану на більше 3 роки станом на день ухвалення оскаржуваного рішення), що призвело до значного погіршення матеріального становища більшості громадян, у тому числі й відповідача, дійшов обґрунтованого висновку розстрочити виконання судового рішення за клопотанням відповідача терміном на один рік. 
Місцевим судом враховано, що кредитор має право на виконання судового рішення та повернення кредитних коштів. Водночас відповідач опинився у скрутному матеріальному становищі, окрім того змушений здійснювати витрати на медичне лікування, зокрема оперативне втручання. Відповідно негайне виконання рішення пов`язане із об`єктивними перепонами та може призвести до несправедливих, непомірних наслідків для боржника. 
Розстрочка виконання рішення стане стимулом для добровільного виконання боржником своїх зобов`язань та забезпечить задоволення вимог кредитора, що відповідає завданням цивільного судочинства. Місцевий суд обґрунтовано допустив розстрочку виконання рішення на 12 місяців зі сплатою суми боргу рівними платежами по 4560,09 грн щомісячно (53941,56 грн + 779,53 грн судового збору /12 = 4560,09 грн).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, тому підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт»– залишити без задоволення. 
Рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 07 листопада 2025 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 16 лютого 2026 року. 

Головуючий Т.П. Красвітна
Судді В.С. Городнича
О.В. Агєєв