ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026	м. Дніпро	Справа № 904/6815/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Цибульської К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Житловий комплекс "Славний", м. Дніпро 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна компанія "Трест реконструкції і розвитку", м. Запоріжжя 
про визнання права власності

Представники:
від позивача: Миронюк Н.П., виписка ЄДР, керівник; Протопоп Ю.А. – ордер, адвокат; 
від відповідача: не з`явився.
СУТЬ СПОРУ:
Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Житловий комплекс "Славний" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить суд визнати право власності за співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: вулиця Сімферопольська будинок № 11 у місті Дніпрі "Житловий комплекс "Славний" на вбудовано-прибудоване приміщення трансформаторної підстанції літ. М, розташоване за адресою: вул. Сімферопольська, 11 у м. Дніпро.
Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про те, що під час поточного обстеження стану будівель та технічної інвентаризації нежитлових приміщень житлового комплексу правлінням ОСББ було виявлено факт відсутності трансформаторної підстанції у переліку майна (акт обстеження від 16.10.2020), відображеного в акті прийому-передачі і рішенні виконкому ДМР про передачу житлового комплексу на баланс ОСББ «ЖК Славний». Тобто, фактично вказане нерухоме майно виявилось не облікованим і не закріпленим у спільну сумісну власність власників квартир житлового комплексу, що призвело до порушення інтересів і майнових прав членів ОСББ щодо володіння, управління і розпорядження нерухомим майном, яке використовується для обслуговування всього житлового комплексу.

Ухвалою суду від 08.12.2025 позовну заяву залишено без руху.

18.12.2025 позивачем через систему "Електронний суд" подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 23.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено підготовче засідання на 22.01.2026. 

22.01.2026 судове засідання не відбулося, оскільки була відсутня технічна можливість проведення судового засідання.
Акт №3/26 долучений до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 23.01.2026 відкладено підготовче засідання на 05.02.2026. 

У підготовче засідання 05.02.2026 представник відповідача не з`явився, будучи повідомлений належним чином.
Представник позивача не заперечував проти закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті. 

Ухвалою суду від 05.02.2026 закрито підготовче провадження; справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 26.02.2026.

У судове засідання 26.02.2026 відповідач явку повноважного представника не забезпечив, будучи повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 26.02.2026 розгляд справи відкладався до 05.03.2026.

У судове засідання, що відбулося 05.03.2026 представник відповідача не з`явився.

Господарський суд наголошує на тому, що ухвала суду від 23.12.2025, від 23.01.2026 та від 05.02.2026 завчасно надіслана відповідачу за його місцезнаходженням, згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.
На адресу суду повернулися конверти з копіями вказаних ухвал, що направлялася на адресу відповідача.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
При цьому, господарським судом врахована правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідач не скористався правом на надання відзиву на позов.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
У матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 05.03.2026 представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено скорочене рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, - 

ВСТАНОВИВ:
Предметом доказування у цій справі є наявність/відсутність обставини для визнання права власності за співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: вулиця Сімферопольська будинок № 11 у місті Дніпрі "Житловий комплекс "Славний" на вбудовано-прибудоване приміщення трансформаторної підстанції літ. М, розташоване за адресою: вул. Сімферопольська, 11 у м. Дніпро.

Звертаючись з даним позовом, позивач вказує на те, що в період 2003-2005 років за адресою вул. Сімферопольська, будинок 11ум.Дніпропетровську було збудовано житловий комплекс за проектною назвою «Славний».
Забудовником комплексу виступило Закрите акціонерне товариство «Трест реконструкції і розвитку» (код в ЄДРПОУ 23937028, скорочено - ЗАТ «ТРР»), яке згідно публічної інформації було з 21.02.2005 реорганізовано в ТОВ «Будівельно-проектна компанія «Трест реконструкції і розвитку» (код в ЄДРПОУ 23937028, скорочено - ТОВ «БПК «ТРР») як правонаступник ЗАТ «ТРР».
Будівництво житлового комплексу фінансувалося замовниками-громадянами шляхом внеску коштів на рахунок «Забудовника» за інвестиційними договорами.
За умовами інвестиційних договорів:
Інвестор зобов`язувався прийняти участь в інвестуванні будівництва багатоквартирного будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, 11 (пункт 1.1. Договору), Забудовник зобов`язувався:
- організувати будівництво об`єкту і передати Інвестору у власність обумовлене договором нерухоме майно - квартиру (пункт 1.1. Договору),
- ввести житлові будинки в експлуатацію (пункт 3.1.1. Договору),
- посприяти Інвестору в отриманні свідоцтва про право власності і технічного паспорту на «Об`єкт інвестування» (пункт 3.1.4. Договору),
- посприяти Інвестору в державній реєстрації Об`єднання власників житлового будинку (пункт 3.1.5.Договору).
Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 3920 від 18.12.2003 року було затверджено Акт державної технічної комісії від 16.12.2003 року про прийняття в експлуатацію першої черги житлового комплексу з трансформаторною підстанцією по вулиці Сімферопольській, 11 (секція 1), збудованих ЗАТ «ТРР». 
Пунктом третім Рішення №3920 було рекомендовано власникам квартир житлового комплексу створити об`єднання власників житлового будинку (ОСББ) для подальшого управління майном.
ОСББ «Житловий комплекс «Славний» (код в ЄДРПОУ 33972445) було організовано і зареєстровано 15.12.2005 року.
Згідно Акту прийому-передачі від 28.03.2006р., укладеного між правонаступником ЗАО «ТРР» - ТОВ «БПК «ТРР» з однієї сторони та ОСББ «ЖК «Славний» з іншої сторони, житловий комплекс було передано з балансу відповідача на баланс позивача.
Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №4705 від 21.12.2006 року житловий комплекс було знято з балансу обслуговуючої організації (відповідача) і передано на баланс позивача, тобто, у власність співвласників житлового комплексу.
Згідно наведених вище Акту прийому-передачі майна і Рішення виконкому Дніпропетровської міської ради, на баланс ОСББ «ЖК Славний» було передано єдиний господарський житловий комплекс, до складу якого увійшли:
1. Секція № 1 житлового будинку літЛ-11, л-1, ли-1, л1, кількість поверхів - 11, рік введення в експлуатацію 2003:
- загальна площа -5110,1 кв.м;
- загальна площа квартир - 3529,0кв.м;
- загальна площа нежитлових приміщень - 952,7кв.м;
- дахова котельна - 66,0кв.м;
- кількість ліфтів - 1.
2. Секція № 2 житлового будинку літ.Л1-16, л11, л111-1, кількість поверхів - 16, рік введення в експлуатацію 2004:
- загальна площа - 8951,7кв.м;
- загальна площа квартир - 6575,2кв.м;
- загальна площа нежитлових приміщень - 1160,0кв.м;
- насосна підстанція - 26,0кв.м;
- кількість ліфтів – 2.
3. Паркінг літ Л1v-1, л3, л4, кількість поверхів -2, рік введення в експлуатацію 2005, загальна площа – 2456,9 кв.м. 

Під час будівництва другої секції житлового комплексу до її складу було прибудовано паркінг і будівлю трансформаторної підстанції. 
Таким чином, тип будівлі трансформаторної підстанції змінився з окремої споруди на вбудовано-прибудоване приміщення, що відображено у технічному паспорті від 18.10.2005 як вбудовано-прибудоване приміщення трансформаторної підстанції літ. М (далі ТП), площею 58,2 кв.м. у складі єдиного житлового господарського комплексу.
В свою чергу, під час поточного обстеження стану будівель та технічної інвентаризації нежитлових приміщень житлового комплексу правлінням ОСББ було виявлено факт відсутності ТП у переліку майна (акт обстеження від 16.10.2020), відображеного в акті прийому-передачі і рішенні виконкому ДМР про передачу житлового комплексу на баланс ОСББ «ЖК Славний». 
Тобто, спірне нерухоме майно виявилось не облікованим і не закріпленим у спільну сумісну власність власників квартир житлового комплексу, що призвело до порушення інтересів і майнових прав членів ОСББ щодо володіння, управління і розпорядження нерухомим майном, яке використовується для обслуговування всього житлового комплексу.
Правлінню ОСББ вдалося з`ясувати, що до теперішнього часу вбудовано-прибудоване приміщення ТП обліковується в мережі електропостачання за забудовником житлового комплексу - ЗАТ «ТРР», як самостійна будівля ТП, що підтверджується довідкою КП «ДМБТІ» ДМР № 11654 від 05.10.2020. 
В свою чергу, позивач, з моменту прийняття єдиного житлового комплексу на свій баланс, витрачає кошти на утримання та обслуговування ТП, як своєї власності.
Після встановлення вищевикладених фактів, керівництво ОСББ декілька разів в усній формі зверталося до представників відповідача з проханням виконати формальну процедуру передачі приміщення і електричного обладнання ТП на баланс ОСББ шляхом укладення двох-стороннього акту. 
Проте відповідач ухиляється від врегулювання цього питання у досудовому порядку і не бажає передавати спірне майно законному власнику, що й стало причиною виникнення спору й подання позову з вимогами, які є способом захисту прав співвласників багатоквартирного будинку в особі позивача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно із статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Частиною другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За змістом положень зазначених норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.
В контексті завдань господарського судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача.
Однак, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов для реалізації встановлених вищевказаними нормами прав.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові необхідно відмовити. 
Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Реалізуючий передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам (п. 5.11 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 грудня 2024 року у справі № 826/7514/17).
Відповідно до цього рішення поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який:
а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;
б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;
в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;
г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;
д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;
є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.
Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду: а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №924/831/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 22.09.2022 у справі №924/1146/21, від 06.10.2022 у справі №922/2013/21, від 17.11.2022 у справі №904/7841/21).
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.08.2023 у справі №910/5958/20, від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19).

Щодо наявності у ОСББ "Житловий комплекс "Славний" права на звернення до суду з даним позовом, суд враховує таке.
Верховний Суд у постанові від 14.03.2018 у справі № 815/219/17 чітко визначив, що ОССБ, яке є об`єднанням громадян, мета створення та діяльність якого прямо та безпосередньо пов`язана із забезпеченням і захистом прав співвласників будинку, є належним виразником інтересів більшості членів цього об`єднання. Водночас, інтереси об`єднання, як юридичної особи, не завжди співпадають з інтересами кожного члена об`єднання. З урахуванням мети створення, ОСББ має пряме та безпосереднє відношення до усіх питань, що стосуються будинку, а отже може мати власну, окрему від інтересів кожного окремого члена об`єднання, матеріально-правову зацікавленість у спорах, що стосуються будинку. Наявність матеріально-правової зацікавленості у ОСББ у правовідносинах, що виникають щодо будинку чи його складових, утримання, експлуатації та інших подібних питань є передумовою визнання за ОСББ самостійної процесуальної правосуб`єктності, а отже і права на звернення до суду із самостійним позовом. Окрім того, реальний захист прав співвласників будинку (членів ОСББ) у певних випадках потребує звернення до суду. Відтак, невизнання за ОСББ самостійного права на звернення до суду в інтересах членів, призвело б до неможливості забезпечення і захисту прав співвласників будинку і стало б невиправданою перешкодою для досягнення мети об`єднання.
У даній справі ОСББ "Житловий комплекс "Славний" звернулося до суду з позовом з метою захисту права власності співвласників будинку, а не ОСББ, як окремої юридичної особи. 

Так, правові та організаційні засади життєзабезпечення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їх прав та виконання обов`язків щодо утримання багатоквартирного будинку визначає Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»
Статтею 1 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що ОСББ - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» ОСББ створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
Згідно Статуту ОСББ "Житловий комплекс "Славний", майно позивача утворюється з:
- майна, переданого йому співвласниками у власність;
- одержаних доходів;
- іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.
Майно, придбане об`єднанням за рахунок внесків та платежів співвласників, є їхньою спільною власністю

Господарським судом встановлено, що нерухоме майно позивача є новоствореним на підставі інвестиційних договорів, якими обумовлено підстави набуття права власності співвласниками "Житловий комплекс "Славний". 
Підстави набуття права власності - це передбачені законом юридичні факти, за наявності яких особа набуває майно, стає його власником. Поряд із підставами існують і способи набуття права власності.
Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Щодо новостворених об`єктів, частини 2, 3, 4 ст. 331 ЦК України передбачають, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) та у разі потреби необхідності державної реєстрації майна і прийняття його в експлуатацію.
На підставі аналізу інвестиційних договорів від 2003, укладених між фізичними особами (інвесторами) і ЗАТ «Трест реконструкції і розвитку» (код в ЄДРПОУ 23937028, яке в подальшому було реорганізовано в ТОВ «Будівельно-проектна компанія «Трест реконструкції і розвитку» (код в ЄДРПОУ 23937028) вбачається, що житловий комплекс, який розташований по вул. Сімферопольська, 11 у м. Дніпро, в тому числі, вбудоване-прибудоване приміщення трансформаторної підстанції, був збудований за рахунок коштів пайовиків - майбутніх власників квартир цього житлового комплексу (п.1.1. Інвестиційного договору). 
Житловий комплекс був введений в експлуатацію та переданий з балансу ТОВ «Будівельно-проектна компанія «Трест реконструкції і розвитку» на баланс ОСББ "Житловий будинок "Славний" остаточно в 2005 році.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові (співвласникам) належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Ця норма ЦК кореспондується і з ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», згідно якої інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. 
Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно з частиною другою статті 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до статей 1, 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VІІІ, власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно п.3 ст. 1 Закону № 417- VІІІ нежитлове приміщення - це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.
ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», зокрема, дає визначення поняттям, віднесеним до спільної власності мешканців будинків, таким як:
- житловий комплекс - єдиний комплекс нерухомого майна, що утворений земельною ділянкою в установлених межах, розміщеним на ній жилим багатоквартирним будинком або його частиною разом із спорудами та інженерними мережами, які утворюють цілісний майновий комплекс;
- технічне обладнання багатоквартирного будинку - інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир (загальні будинкові мережі тепло-, водо-, газо-, електропостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання, елеваторних вузлів, а також елементи благоустрою території).
В свою чергу, за ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» - технічне обладнання будинку є неподільним майном, яке входить, наряду із загальним майном, до спільного майна співвласників багатоквартирного будинку (ст. 19 Закону).
За приписами ч.ч.2, 3, 4, 5 ст. 19 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку. Неподільне майно не підлягає відчуженню. Загальне майно перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку. Власники приміщень володіють, користуються і у встановлених цим Законом та цивільним законодавством межах розпоряджаються спільним майном. При відчуженні приміщення в жилому будинку право на частку неподільного майна підлягає відчуженню разом з приміщенням без виділення частки в натурі.
ЦК України у ст. 183 дає поняття подільних і неподільних речей - неподільною річчю є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. 
У ст. 188 ЦК дає поняття складних речей. Так, якщо декілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ).
Отже, з Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Цивільного кодексу України слідує, що житловий комплекс є складною річчю, а технічне обладнання будинку, до якого входить і ТП - є неподільним майном, яке не підлягає відчуженню, виділенню в натурі, не може бути поділене, оскільки втратить своє цільове призначення.
Крім того, у експертно-правовому висновку Інституту проектування та будівельних експертиз щодо правового статусу вбудовано-прибудованого приміщення трансформаторної підстанції літ. М за адресою м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 11, м. Дніпро, який виконаний експертом з правових питань С. Тютюнник, зазначено про те, що допоміжне вбудовано-прибудоване приміщення (літ. М) і наявне в ньому технічне обладнання трансформаторної підстанції, призначеної для обслуговування житлового комплексу, потребує прийняття на баланс ОСББ без додаткової державної реєстрації в ЄДРРП. У разі претензій на володіння, та користування майном з боку третіх осіб, право власності на спірний об`єкт нерухомості може бути визнане за ОСББ та захищене в судовому порядку.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2 ст. 41 КУ).
Стаття 316 ЦК України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Тобто, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.
Суб`єктом вимоги про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи обов`язковістю отримання правовстановлюючих документів.
З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Як встановлено судом, правлінням ОСББ «Житловий комплекс «Славний», було виявлено факт незаконного присвоєння відповідачем спірного майна (шляхом не відображення його у Акті прийому-передачі і Рішенні виконкому ДМР про передачу житлового комплексу на баланс ОСББ «ЖК Славний»), що призвело до порушення інтересів і майнових прав членів ОСББ щодо володіння, управління і розпорядження нерухомим майном, яке використовується для обслуговування всього житлового комплексу.
Тобто, у даному випадку відповідач фактично перешкоджає здійсненню позивачем права власності на спірний об`єкт, оскільки обліковує його на балансі і не передає всі правовстановлюючі та технічні документи щодо зазначеного об`єкту Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку. 

Верховний Суд у постанові від 22.05.2018 у справі №923/1283/16 зазначив, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №914/904/17. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.
Враховуючи зазначені обставини суд вважає, що звернення позивача з позовом при визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, є ефективним способом захисту наявного речового права позивача та цілком узгоджується з практикою Верховного Суду та відповідає положенням ст. 392 Цивільного кодексу України.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Матеріалами справи доведено право позивача (співвласників багатоквартирного будинку) на спірне приміщення.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку наявність підстав для визнання права власності за співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: вулиця Сімферопольська будинок № 11 у місті Дніпрі "Житловий комплекс "Славний" на вбудовано-прибудоване приміщення трансформаторної підстанції літ. М, розташоване за адресою: вул. Сімферопольська, 11 у м. Дніпро, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору у сумі 7 440 грн 00 коп. та витрати понесені позивачем з оплати за проведену оцінку спірного майна у розмірі 6 000 грн 00 коп. покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 185, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.

Визнати право власності за співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: вулиця Сімферопольська будинок № 11 у місті Дніпрі "Житловий комплекс "Славний" на вбудовано-прибудоване приміщення трансформаторної підстанції літ. М, розташоване за адресою: вул. Сімферопольська, 11 у м. Дніпро.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна компанія "Трест реконструкції і розвитку" (69035, м. Запоріжжя, вул. Космодем`янської, 7, код ЄДРПОУ 23937028) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Житловий комплекс "Славний" (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 11, код ЄДРПОУ 33972445) 7 440 грн 00 коп. - судового збору та 6 000 грн 00 коп. – витрат на оплату оцінки майна.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.
Повне рішення складено 16.03.2026.

Суддя І.А. Рудь