21.04.26
22-ц/812/721/26

Єдиний унікальний номер судової справи 489/6703/25
Номер провадження 22-ц/812/721/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

21 квітня 2026 року      місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Тищук Н.О.,

з секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  додаткове рішення, яке ухвалено Інгульським районним судом міста Миколаєва 07 січня 2026 року під головуванням судді Коваленка І.В. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Миколаївської міської ради «Зоря» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2025 року Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Миколаївської міської ради «Зоря» (далі – КЖЕП ММР «Зоря») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . 
КЖЕП ММР «Зоря» надає послуги з управління багатоквартирним будинком, розташованим за вищевказаною адресою, відповідно до договору №0200 від 28 грудня 2018 року, яким було затверджено кошторис витрат на утримання такого будинку та прибудинкової території, встановлено місячний розмір витрат у розмірі 5.0057 грн. за 1 кв.м. 
У зв`язку з цим власники квартир, в тому числі і відповідач, зобов`язані своєчасно та у повному обсязі оплачувати послуги з управління, утримання будинків та прибудинкових територій. З огляду на несплату ОСОБА_1 платежів на утримання будинку та прибудинкової території, у останнього утворилася заборгованість за період з 01 січня 2019 року по 31 липня 2025 року у загальному розмірі 15 455 грн. 32 коп.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі та судовий збір.
Рішенням Інгульського районного суду міста Миколаєва від 30 грудня 2025 року позов КЖЕП ММР «Зоря» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КЖЕП ММР «Зоря» заборгованість зі сплати послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01 січня 2019 року по 31 липня 2025 року у розмірі 12 918 грн. 80 коп. та судовий збір в розмірі 2 531 грн. 05 коп. 
30 грудня 2025 року КЖЕП ММР «Зоря» звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просило стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
Додатковим рішенням Інгульського районного суду міста Миколаєві від 07 січня 2026 року заяву КЖЕП ММР «Зоря» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КЖЕП ММР «Зоря» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 507 грн. 40 коп. У іншій частині заяви відмовлено.
Суд першої інстанції, врахувавши розмір заборгованості за комунальні послуги та складність справи, зазначивши, що справа не є складною та не потребує значного витрачання часу професійним адвокатом, критерії розумності та співмірності, а також часткове задоволення позовних вимог, дійшов висновку, що заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню в розмірі 2 507 грн. 40 коп.  
Відповідач ОСОБА_1 не погодився із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив судове рішення скасувати в частині стягнення з нього на користь КЖЕП ММР «Зоря» витрат на правову допомогу в розмірі 2 000 грн., а в іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Відповідач вказував, що не погоджується із стягненням з нього 1 000 грн. за первинну консультацію позивача, адже вважав, що така послуга не є витратами, пов`язаними з розглядом справи. Вважав, що за майже три роки співпраці позивача із Адвокатським бюро Недибалюк, усі консультації вже мали бути проведені, а даний пункт до акту виконаних робіт було додано для штучного завищення суми, яка підлягає стягненню з відповідача.
Також, відповідач не погодився із стягненням з нього 1 000 грн. за вивчення наявних доказів. Вказував, що акт наданих послуг від 29 серпня 2025 року за №25/7 містить окрему статтю витрат підготовка та подання позовної заяви (за що плата стягується окремо). Відповідач вважав, що така робота адвоката вже включає в себе вивчення наявних доказів, адже відповідно до пункту 8 частини 3 статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; відповідно до ч.1 ст.177 ЦПК України до позовної заяви позивач повинен додати її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Отже, стаття витрат «вивчення наявних доказів» також додана до акту виконаних послуг для штучного завищення суми, яка підлягає стягненню з відповідача. 
В судове засідання до суду апеляційної інстанції, призначене на 21 квітня 2026 року, сторони не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлені належними чином.
Згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В силу приписів ч.2 ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає не в повному обсязі.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
З матеріалів справи убачається, що у серпні 2025 року КЖЕП ММР «Зоря» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком (а.с.1-6).
Рішенням Інгульського районного суду міста Миколаєва від 30 грудня 2025 року позов КЖЕП ММР «Зоря» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КЖЕП ММР «Зоря» заборгованість зі сплати послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01 січня 2019 року по 31 липня 2025 року у розмірі 12 918 грн. 80 коп. та судовий збір в розмірі 2 531 грн. 05 коп. (а.с.78-80).
30 грудня 2025 року КЖЕП ММР «Зоря» звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просило стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
Вирішуючи справу, районний суд вважав за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 507 грн. 40 коп.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком районного суду, з огляду на наступне.
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України). 
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
У ч.2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦК України).
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу ч.3 ст.141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
У додатковій постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Верховний Суд у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30 вересня 2020 року (провадження №61-22962св19), зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд, зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст.137 ЦПК України.
Крім того, згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції представником позивача було надано суду:
- копію договору надання правничої допомоги №22-19 АБ від 16 грудня 2022 року, укладеного між КЖЕП ММР «Зоря» та Адвокатським бюро Недибалюк, з якого вбачаються загальні положення щодо надання професійної правничої допомоги та передбачено, що оплата послуг визначається додатковою угодою (а.с.85); 
- копію додаткової угоди №2 від 05 січня 2024 року до вищевказаного договору від 16 грудня 2022 року, укладеної між КЖЕП ММР «Зоря» та Адвокатським бюро Недибалюк (а.с.86);
- копію ордеру серії ВЕ №1139573 від 03 грудня 2024 року (а.с.84);
- копію акту наданих послуг №25/7 до договору надання правничої допомоги №22-19 АБ від 16 грудня 2022 року, складеного між Адвокатським бюро Недибалюк та КЖЕП ММР «Зоря», в якому зазначено опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених адвокатом витрат, необхідних для надання правничої допомоги (а.с.87). 
Дослідивши надані докази та аналізуючи складені представником позивача документи під час розгляду даної справи, колегія суддів вважає, що розмір понесених судових витрат за представництво інтересів позивача у даній справі є завищеним, з огляду на те, що представник позивача фактично не брав участі у судових засіданнях, не здійснював підготовчих чи процесуальних дій, які б свідчили про значний обсяг наданих послуг. Також, беручи до уваги відсутність доказів істотного обсягу здійсненої адвокатом роботи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено необхідність понесення витрат у заявленому розмірі. 
Колегія суддів також зауважує, що предметом спору є стягнення коштів за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 15 455 грн. 32 коп., тобто справа є незначної складності та не потребує дослідження великого обсягу доказів у справі, а розмір гонорару, визначений стороною позивача та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.
Керуючись принципом справедливості, розумності та необхідності компенсації саме тих витрат, які безпосередньо пов`язані із розглядом цієї справи, враховуючи предмет спору, складність справи та фактично виконані роботи адвокатом, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, визначеного районним судом з 2 507 грн. 40 коп. до 1 000 грн., оскільки саме зазначена сума, на переконання колегії суддів, є достатньою, обґрунтованою, справедливою та відповідає критеріям співмірності й розумності понесених стороною витрат.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За такого, додаткове рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 07 січня 2026 року слід змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, визначеного районним судом, з 2 507 грн. 40 коп. до 1 000 грн.
Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Додаткове рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 07 січня 2026 року – змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Миколаївської міської ради «Зоря» (ЄДРПОУ 37104458) з 2 507 (дві тисячі п`ятсот сім) грн. 40 коп. до 1 000 (одна тисяча) грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий       Т.В. Серебрякова 

Судді:        В.В. Коломієць

Н.О. Тищук 

Повний текст судового рішення
складено 24 квітня 2026 року